# data[].attributes.attachment_link.title
LECTIA 3 - VIATA TERESTRA, LIVE DIN PARCUL NATURAL BUCEGI #EducatieLaInaltime

# data[].attributes.attachment_link.title
Sinopsis Lectia 3 Bucegi EDU LA INALTIME

# data[].attributes.body
Noi suntem echipa ,,Maria si Doris”. Noi credem faptul ca padurile sunt ,,plămânii” planetei. Daca Maria ar vrea sa fie un arbore, ea si-ar alege sa fie stejar. Doris si-ar alege sa fie mesteacan.
ASPECTE INTERESANTE DIN TIMPUL LECTIEI:
ANIMALE SALBATICE
PLANTE OCROTITE DE LEGE
PADUREA
-etaje
-comunicare prin rădăcini              DETECTIVUL DIN PADURE.URME DE ANIMALE
-mistreti
-ursi
-cocos de munte
-lup
-veverta
-cerb
-ras
-iepure                                                    LUPII - experiment
Lupii au fost alungati din padure de catre oameni ca sa nu mai omoare: vulpi, gaini, caprioare, veverite, oi, capre etc.
Dupa ce au fost alungati, a inceput sa creasca numarul de caprioare si de iepuri, etc. Cand au  plantatiile, recoltele, au inceput sa aiba mai mult succes. 🐺

Lupul, a carui denumire stiintifica este Caninul Lupus, este inclus din punct de vedere sistematic in familia Canidae, alaturi de caine, vulpe, sacal si enot.                                                                             CIUPERCILE

Ciupercile isi transmit hrana prin pamant. Ciuperci comestibile din regnul Fungi de tip Ascomycota precum Basidiomycota care au pălărie și picior, există în număr mare.  Ele comunica prin Facebook-ul ciupercesc!

# data[].attributes.body
Ghiocelul (Galanthus L.; din limba greaca: gala - lapte, anthos - floare) este un gen de plante bulboase din familia Amaryllidaceae, plante care înfloresc printre primele la începutul primăverii.

Cel mai reprezentativ membru al genului Galanthus este Ghiocelul comun (Galanthus nivalis).

Ghioceii nu trebuie confundați cu 2 plante asemănătoare, lușca (Leucojum vernum) și ghiocelul bogat (Leucojum aestivium); acestea sunt mult mai mari și au toate cele șase petale de aceeași mărime, deși unele specii de Galanthus au segmentele interioare de aceeași mărime cu cele exterioare.G.'Magnet'- este o varietate viguroasă care face flori foarte mari și formează destul de repede grupuri mari de plante. G.nivalis Scharlockii - frunzele sunt gri-verzui,iar florile atârnă greu și nu se deschid de tot. G.nivalis 'Pagoda'- petalele se răsucesc ușor în afară. G.plicatus - originar din Rusia,această specie are frunze crețe. G.nivalis 'Virescens'- deosebite la această varietate sunt marcajele verzi de pe petale,care apar atât la cele din interior,cât și pe cele din exterior. G.caucasicus - frunzele sunt late,gri,iar florile mari;este printre ultimii ghiocei care înfloresc.

G.'S. Arnott' - florile au un parfum subtil și sunt aproape de două ori mai mari decât florile ghioceilor obișnuiți,tulpinile ajungând până la 25 cm înălțime. G.elwessi - florile sunt foarte mari pe tulpini de 25 de cm și au un parfum dulceag;specia e originară din Turcia. G.ikariae - florile sunt mari,în formă de lanternă,iar frunzele late,de culoare verde deschis;și această varietate provine din Turcia și de aceea este mai potrivită pentru zonele ușor uscate. G.nivalis 'Sandersii' - se caracterizează prin margini galbene în loc de verde,ca la majoritatea ghioceilor;este mai greu de cultivat decât varietățile cu margini verzi și de aceea sunt destul de rare. G.reginae-olgae - originar din zona mediteraneană și înflorește toamna;florile se deschid foarte mult,are puține frunze și trebuie plantat într-un loc uscat,parțial umbrit.
Toate speciile genului Galanthus au bulbi, frunze liniare și tulpini erecte, lipsite de frunze, cu o singură floare în vârf, sub formă de clopot. Galanthus nivalis are în jur de 15 cm înălțime și înflorește în ianuarie și februarie în zonele temperate nordice. Bulbul este globulos, acoperit cu tunici brune. La baza tulpinii se află două frunze verzi-albăstrui, liniare, plane, slab carenate. Floarea albă este actinomorfă, bisexuată, are șase petale, cele trei exterioare fiind mai mari și mai convexe decât cele interioare. De asemenea, cele interioare au câte o maculă verde verzuie sau gălbuie, în funcție de specie, situată apical. Pe cele șase antere se deschid pori sau șanțuri. Ovarul este format din trei celule, iar din el rezultă o capsulă tricelulară.

Înmulțirea se face vegetativ (asexuat) prin bulbi, prin diviziunea atentă a lor când planta este matură, prin mutare când planta este în hibernare, imediat după ce frunzele se ofilesc; sexuat se înmulțește prin semințe.

Există numeroase varietăți de ghiocei, cu flori simple sau duble (Galanthus nivalis f. pleniflorus 'Flore Pleno'), care diferă în principiu prin mărime și floare și prin perioada de înflorire . Anunta sosirea primaverii.În 1983, Duvoisin a sugerat că planta misterioasă care apare în Odiseea lui Homer este de fapt un ghiocel. O substanță activă din ghiocel este numită galantamină, care, precum anticolinesteraza, putea acționa ca antidot contra otrăvurilor lui Circe. Galantamina poate fi utilă în tratamentul bolii Alzheimer, deși nu este un leac; substanța apare și în alte plante, precum narcisa.

Ghiocelul, floarea ce vesteşte primăvara, este originar din Europa şi Asia, răsărind din pământul înzăpezit când iarna se lasă gonită departe. Numele său ştiinţific este Galanthus şi înseamnă „flori albe ca laptele”.

# data[].attributes.body
Munții Bucegi -relief stancos, vegetatie de ierburi (pasuni alpine) , ca animale sunt prezente caprele negre.

# data[].attributes.body
Muntii Bucegi -vai brazdate de ape curgatoare.

# data[].attributes.body
https://identitatea.ro/ursul-carpatin/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
IENUPARUL

N-am venit, Padure, sa te supar,
Nici prin munti ecoul sa-ti daram,
Ci-atingind, tirziu, un alt taram,
Vreau, de leac, trei boabe de Ienupar.

Arborii imi sunt, o stii, prieteni.
Mai vartos Ienuparul, ca-mi las
Grijile pe scoarta lui de-atlas.
Cantecul - in umbra lui si-n cetini.

N-am venit, Padure, sa te supar,
Nu m-ating de linisti si de flori.
Vreau sa-ascult cum Brazii uneori
Stau la sfat cu fratele Ienupar.

V.Rosca

Cuvant catre cititori:

Muntele ne ofera multe daruri de pret. Trecem pe langa ele si nu le observam sau le cunoastem prea putin. Cand ne aflam in suferinta apelam la

alte mijloace pentru a ameliora starea noastra neglijand faptul ca de fapt suntem inconjurati (sau mai bine zis eram) de sanatate si frumusete. Sub diverse pretexte am distrus multe din darurile primite. Erau suficiente pentru toti. Azi cautam sa le inlocuim cu produse sintetice fabricate de noi, cand totul era la indemana. Trebuia doar intelepciune. Numim progres orice actiune de-a noastra care de fapt ascunde dorinta de profit, lacomia, specula, murdaria umana. Distrugem natura, fara sa ne gandim la urmari. Dupa noi potopul! Eu sa traiesc bine azi, iar cei ce gandesc si fac altfel sunt fraieri, naivi, idealisti si nu oameni care vor sa traiasca curat. Spunem ca facem zeci de partii de schi, dar de fapt facem afaceri cu lemn. Sigur, o telegondola este utila si plimbarea este minunata, dar constructia ei poate inlocui o alta veche, a unui teleferic sa zicem, si nu presupune taierea altei paduri. Avem o multime de partii de schi. Zapada va lipsi insa se pare in viitor. Chiar toate erau necesare si indeplinesc cerintele de omologare? Vor putea fi asigurate cu zapada doar cu ajutorul tunurilor, daca lipseste sursa de apa sau temperatura nu coboara suficient?

Spunem adesea ca in alte tari se face si se drege, de parca toate exemplele de acolo pot fi considerate si utile. Sigur unele sunt de urmat, dar altele in mod cert NU. Daca privim doar prin prisma profitului imediat totul este justificat, dar trebuie privit cu ratiune, cu discernamant, lucru pe care banul nu-l permite. Si multi sunt robii banului. CURAND VOR FI SARACI, nu doar spiritual ca in prezent, ci si material. Atentie, totul are un sfarsit, iar unii dintre noi il grabim prin lipsa de ratiune, indiferent de situatia materiala si "pozitia sociala" pe care o avem. Saracia in intelepciune se gaseste si la cei bogati si la cei saraci material. Intelepciunea este un har de pe care multi nu-l folosesc desi l-au primit.

Pastrati natura, iubiti-o si ajutati-o sa-si revina! Este cea mai buna si sigura investitie. Iar cei care pretind ca o iubesc sa invete sa-i lumineze si pe altii cu aceeasi dragoste. Nu excludeti pe nimeni. Nu exista "pantofari" si "grataragii" ci doar oameni care poate nu au suficienta lumina. Daruiti voi aceasta lumina, nu prin izolare ci prin ceea ce faceti. Nu este superioritate in izolare si dispret, in aroganta, etc. . Faptele diferentiaza oamenii si taria lor de caracter, credinta lor in vis. Nu uitati ca maine vom fi cu totii batrani. Ganditi-va unde si cum vom trai. Ar fi culmea sa regretam ce am avut acum, bineinteles daca vom mai exista!

ALUNA (CORYLUS AVELLANA)

Aluna contine cea mai mare cantitate de materii grase, azotate, calciu, fosfor, magneziu, potasiu, sulf, clor, sodiu, fier, cupru, vitaminele A, B.

Proprietati:
Foarte nutritivã si energetica, digerabila, dizolvant al calculilor, vermifug.

Indicatii:
-in adolescenta, crestere, sarcina, tuberculoza, litiaza urinara, colici nefritice, tenie, practicantilor de sporturi.

ANGELICA (ANGELICA ARCHANGELICA)

Planta ierboasa inalta, din familia umbeliferelor, care creste mai mult in regiunile montane, fiind ocrotita de lege.
Descriere
Numele ei se leaga de o sarbatoare religioasa, praznicul Sfantului Arhanghel Mihail, in preajma careia planta infloreste. Prin partile noastre, era folosita in aromatizarea unor bauturi alcoolice. In scopuri medicinale se recurge la planta cultivata, de la care se recolteaza radacinile (Radix Angelicae), de culoare inchisa, negricioasa si cu miros aromat caracteristic.
Substante active
Radacina contine ulei volatil in a carui compozitie intra angelicina, xantotoxina, imperatorina, bergaptenul. Mai contine acizii cafeic, clorogenic, angelic, fumaric, oxalic, acizi grasi, taninuri, substante glucidice.
Actiune, proprietati
Substantele fitochimice din radacina de angelica au proprietati tonice, stimulente, carminative, stomahice. Uleiul volatil din angelica, la administrare in doze mici, are efecte excitante asupra sistemului nervos central, in timp ce la doze mari manifesta o actiune puternic inhibitoare, deprimanta, afectand chiar luciditatea.

Indicatii terapeutice
Fitoterapia cu angelica este utilizata in afectiuni ale stomacului insotite de anaciditate sau hipoaciditate, pentru stimularea poftei de mancare. Uleiul volatil se recomanda in anorexic, dispepsii, meteorism . Uleiul eteric de angelica se foloseste si extern in terapia reumatismului.

ANGHINAREA (CYNARA SCOLYMUS)

Contine: protide, lipide, zaharuri, insulina, apa, mangan, fier, fosfor, vitamina A.
Proprietati:
- Foarte digerabilã, mai ales crudã, energetic, stimulent, aperitiv, tonic hepatic, tonic cardiac, depurativ sanguin, antitoxic, diuretic, impiedica secretia lactatã.
Indicatii:
- Astenie, surmenaj, crestere, insuficienta hepatica, renala, litiaza, reumatism, guta, artrite, intoxicatii, infectii intestinale.

ARNICA (ARNICA MONTANA)

Recoltare:Florile se recolteaza in iunie-iulie, la inceputul infloririi, prin taierea sau ruperea inflorescentelor. Uscarea se face la umbra.
In medicina populara se mai numeste podbal de munte, carul - padurilor, cujda sau carul - zanelor.

Parti utile: Florile- care se culeg in iunie-iulie, se recolteaza in momentul inceperii infloririi. Florile culese trebuie sa aiba petalele viu colorate. Arnica montana este singura specie folosita in medicina naturista.

Atentie! Nu trebuie confundata cu Arnica chamissonis, care nu este o planta medicinala si care se foloseste ca planta ornamentala.

Utilizari medicinale:

- tratamentul vanatailor

- tratarea luxatiilor

- ulceratii ale pielii

- tratarea infectiilor bacteriene

- in cancer de piele

- bronsita, amigdalita, faringita, guturai

- gripa, viroza pulmonara

- cistita, nefrita, pielonefrita

- insuficienta coronariana, hipertensiune, anghina pectorala

- traumatism cranio-cerebral, dureri de cap post-traumatice

- pareze si semipareze

- insomnie, palpitatii cardiace, cosmaruri, spaima nocturna post-traumatica

- depresie psihica, nevroza, isterie.

CATINA

Catina este un arbust spinos cu flori unisexuate doice (apar inaintea frunzelor), se dezvolta bine pe prundisuri, nisipuri, soluri crude si pe coaste ripoase. Vegeteaza din zona de munte pana in Delta; are o mare rezistenta la ger si seceta.

Actiune famacologica: vitaminizant de exceptie, depurativ, antidiareic

Recomandari: avitaminoza, urticarie, diverse dermatoze, diaree benigna.

CICOAREA (CICHORIUM INTYBUS)

Cicoarea este o planta indragita pentru culoarea albastra a florilor ei. O varietate cultivata de cicoare este renumita pentru surogatul de cafea fabricat din radacinile sale.
Descriere si parti folosite
Frunzele de la baza sunt mult alungite si adanc divizate, asema-natoare cu frunzele de papadie, iar cele din partea superioara a tulpinii sunt intregi si mai mici. Frunzele de cicoare au suprafata paroasa, spre deosebire de cele de papadie care sunt netede. De la cicoare se recolteaza pentru uz medicinal atat partile aeriene, cat si radacina. Partea aeriana (Herba Cichorii) se recolteaza in perioada infloririi, din iulie pana in septembrie. Radacinile (Radix Cichorii) se recolteaza toamna, in septembrie. ;
Actiune, proprietati
Principiile active din cicoare confera plantei efect stomahic, colalog, hepatoprotector , depurativ, usor sedativ, antiaritmic, hipotensiv, hipoglicemiant,laxativ.
Indicatii terapeutice
Preparatele din cicoare sunt uzilizate pentru stimularea poftei de mancare, in tratamentul adjuvantal afectiunilor biliare si hepatice, in acnee si in constipatie .
Diverse :
Frunzele fragede ale varietatii Foliosus, se pot consuma sub forma de salata. Spre deosebire de cafeaua obtinuta din boabele de cafea, cafeaua din cicoare nu prezinta riscul dependentei sau al fenomenelor de psihoexcitatie. In plus, se pare ca acest inlocuitor de cafea are efecte favorabile asupra digestiei si calmeaza durerile abdominale.

FERIGA (DRYOPTERIS FILIX)

Feriga este o planta ierboasa usor de recunoscut, care creste frecvent in zona de munte si poate ajunge pana la un metru inaltime.
Descriere si parti folosite
De la feriga se recolteaza in scop medicinal rizomii (Rhizoma Filicis), de preferinta toamna, in lunile septembrie-octombrie.
Substante active si proprietati
In radacinile de feriga s-a pus in evidenta un fitocomplex numit filicina. Dintre elementele constituente ale filicinei, eel mai activ pare sa fie acidul filicic. In plus, radacina de feriga mai contine tanin, ulei volatil.
Preparatele din radacina de feriga au actiune vermifuga. Principiile active din rizomul de feriga au proprietatea de a paraliza musculatura teniilor, precum si a altor paraziti intestinali (botriocefalul, ascarizii, anchilostoma). Datorita acestor proprietati, preparatele din feriga au fost utilizate in tratarea parazitozelor intestinale. in prezent, locul acestora este luat de produsele farmaceutice de sinteza.
Diverse
Extractele de feriga se utilizeaza in medicina veterinara, pentru tratarea parazitozelor.

GENTIANA (GENTIANA LUTED)

Gentiana este o planta care creste in zona alpina. In prezent este o planta ocrotita de lege.
Descriere si parti folosite
De la plantele cultivate in scop medicinal se recolteaza radacinile si rizomii. Nu se recolteaza din flora spontana.
Actiune, proprietati
Preparatele fitoterapeutice din radacinile de gentiana exercita o actiune tonica amara, stomahica, aperitiva, antipiretica, antimalarica, vermifuga, antipsihotica.
Indicatii terapeutice
Gentiana este utila pentru stimularea poftei de mancare, in dispepsii, anemii, stari de convalescents si ca tratament adjuvant in malarie.

IENUPAR (JUNIPERUS COMMUNIS)

Denumiri populare: anaperi, archis, boaba de brad, bradisor, bradul-ciumei, brazii pitici, butimoaca, ceatina, ceten, cetina, feniar, finier, finior, ineper, jreapan , jneap, sinap, turtal, turtel, zelevat, zelet, zolovat.

Ienuparul prefera locurile luminoase, cu umiditate atmosferica ridicata, rezista la ger si seceta, nepretentios fata de sol.

Este o planta multianuala.

Perioada de recoltare: fructele de ienupar se culeg in al doilea an la maturitate deplina, cind devin negricioase incepind din octombrie pina in iarna, prin lovirea sau scuturarea usoara a ramurilor, sub ramuri intinzindu-se o prelata.

Bolile in care se utilizeaza:Uz intern: bronsite cronice, enterocolite, diabet, acnee, eczeme, litiaza vezicala, reumatism, hepatita epidemica, anorexie, edeme renale, edeme virotice, edeme cardio-renale, guta, hidropizie (acmulari de lichid in tesuturile si seroasele organismului, ca pleura, pericard, peritoneu, articulatii).
Uz extern:reumatism, stimularea circulatiei periferice, tuse, gripa, guturai.

MERISORUL (VACCINUM VITIS IDAEA) - dedicat d-nului cristi_dav..

Merisorul mai este cunoscut si sub numele de coacaz de munte sau pomusor.
Este un arbust sub forma de tufa, inalt de pana la 30 cm. Creste in zonele de munte, la peste 1.300 m altitudine, pe pajisti si in luminisuri . Are tulpini ramificate si frunze alun-gite, mai rotunjite spre varf, mai inchise la culoare pe fata superioara. Florile cresc pe varfuri, grupate cate doua-trei, au forma de clopotei si culoare alb-roz, cu cate cinci petale unite. Fructele sunt mici, zemoase, albe la inceput si rosii ulterior. De la merisor se recolteaza frunzele, in perioada septembrie-octombrie.
Actiune, proprietati
Ca remediu fitoterapeutic, merisorul are proprietati antiinflama-toare, antiseptice, astringente. Actiunea dezinfectanta se manifests numai intr-un mediu alcalin.
Indicatii terapeutice
Merisorul are aplicatii in fitoterapia infectiilor urinare, cistitelor acute si cistitelor cronice, diareei si bolilor reumatismale.

PADUCELUL

Paducelul este un arbust spinos foarte raspandit la marginea padurilor incepand din zona de campie si pana in cea de munte.
Exista mai multe specii denumite popular ,,paducel", toate facand parte din familia Rosaceae. Se recolteaza atat florile si frunzele, cat si fructele mature viu colorate in rosu. Florile se culeg in lunile aprilie sau mai. Frunzele se pot recolta fie impreuna cu florile, fie singure. In acest caz, recoltarea este indicata dupa inflorire, pana in luna iulie. Fructele se culeg fara codite, dupa ce se coc, in lunile septembrie-noiembrie.
Substante active
In ultimii ani, paducelul a devenit una dintre cele mai studiate plante medicinale. Cercetatorii au descoperit o bogatie neasteptat de mare de substante active in florile, frunzele si fructele de paducel si majoritatea farmacologilor considera ca acestea nu actioneaza separat, ci asemenea unui adevarat fitocomplex. Produsele plantei contin acid crategic, acid ursolic, flavonoizi, baze purinice, steroli vegetali, ulei volatil, taninuri, pectine, vitamina C.

Actiune, proprietati
Cele mai importante proprietati terapeutice ale paducelului se manifesta in ceea ce priveste aparatul cardiovascular. Paducelul are multiple actiuni benefice asupra inimii. Preparatele din paducel au o actiune tonica asupra muschiului inimii, ducand la o crestere a capacitatii acestuia de a se contracta si de a pompa sangele in organism. Remarcabil este ca aceasta proprietate se coroboreaza cu alte doua proprietati cu rasunet pozitiv asupra inimii bolnave: dilatarea arterelor coronare, ceea ce duce la o mai buna irigare a inimii, si economisirea consumului de oxigen de catre miocard. De fapt, datorita proprietatilor sale antiaritmice, paducelul poate sa amelioreze chiar si unele tulburari de ritm cardiac. In sfarsit, trebuie mentionate inca doua efecte importante, si anume: diminuarea tensiunii arteriale generale si efectul de sedare a sistemului nervos central.
Indicatii terapeutice
Preparatele din paducel au o larga utilitate in afectiunile cardiace cu substrat nervos. Paducelul este indicat in special in angina pectorala, tulburarile de ritm cardiac, ateroscleroza coronariana si hipertensiune arteriala. Unii autori considera ca paducelul are multiple indicatii fitoterapeutice in ceea ce priveste tulburarile circulatorii survenite in special la persoanele mai in varsta sau la cele slabite.

Diverse
In vechime, paducelul era considerat un simbol al sperantei si al rodniciei. Grecii obisnuiau sa foloseasca ramurile inflorite ale arbustului ca ornament, cu ocazia nuntilor, iar romanii le asezau in leaganul sugarilor, avand credinta ca astfel vor tine la distanta spiritele rele. Dar poate cea mai emotionanta informatie legata de paducel este ca din ramurile acestuia a fost Impletita cununa de spini care a insangerat fruntea lui Iisus Hristos.

RODODENDRON

Ceaiul de rododendron (bujorul de munte) are un puternic efect linistitor, dar si afrodisiac. Acesta ajuta la intarirea rezistentei organismului si imbunatateste circulatia periferica.

SCORUSUL DE MUNTE (SORBUS AUCUPARID)

Scorusul de munte este un arbore din aceeasi familie cu macesul si creste mai ales in zona de munte si de deal.
In scop medicinal se recolteaza fructele, de forma sferica, de culoare rosu-caramiziu, vizibile de la mare distanta.
Substante active, proprietati si indicatii
Fructele de scorus contin o cantitate apreciabila de vitamina C, carotenoizi, pectine, sorbitol. Datorita acestora, fructele de scorus sunt utile in curele de revitaminizare, in carenta de vitamina C si carenta de vitamina A.
Diverse
Din fructele de scorus de munte se prepara in unele regiuni marmelada, gem, compot, sirop.

SUNATOAREA (HYPERICUM PERFORATUM)

Sunatoarea, numita popular si pojarnita, este o planta ierboasa, cu flori galbene.
Raspandire si parti folosite
Creste in campii si pe dealuri, in locuri necultivate, pe marginea drumurilor.
Se recolteaza partea aeriana inflorita, evitandu-se, in masura posibilului, portiunea lemnoasa a tulpinii.

STRUGURII-URSULUI (ARCTOSTAPHYLOS UVAURSI)

"Strugurii-ursului" este un arbust scund, care creste in zona montana, pe stanci si soluri uscate.
Are frunze groase, cu suprafata lucioasa, de culoare verde-inchis, utilizate in trecut in scopuri medicinale. In frunze se gasesc arbutozida, metilarbutozida, taninuri galice, flavonoizi, substante triterpenice (acid ursolic, oleanolic). Frunzele de strugurii-ursului au actiune antiseptica la nivelul cailor urinare, avand utilitate in infectiile cailor urinare. Datorita exploatarii neintelepte, planta a ajuns sa fie foarte rara si in prezent este ocrotita de lege, nefiind permisa recoltarea ei. Substantele active din frunzele de strugurii-ursului se regasesc in frunzele de merisor, care in esenta are aceleasi efecte terapeutice si poate sa fie folosit ca un inlocuitor al preparatelor din strugurii-ursului.

TREI-FRATI-PATATI (VIOLA TRICOLOR)

Trei-frati-patati este cunoscuta sub numele de panseluta salbatica sau panseluta de camp.
Este o planta ierboasa, scunda, raspandita in locurile cu umiditate mai mare din campii si dealuri. Florile cu cinci petale au un aspect caracteristic, tricolor: petalele superioare fiind de obicei violete, cele laterale albe, violete sau galbene, iar cea inferioara galbena. De la trei-frati-patati se intrebuinteaza in scop medicinal partea aeriana inflorita, recoltata in lunile mai-august.
Actiune, proprietati
Preparatele fitoterapeutice din trei-frati-patati au actiune diuretica, depurativa, expectoranta, antialergica.
Indicatii terapeutice
Ceaiurile de trei-frati-patati sunt indicate in infectii respiratorii insotite de febra si tuse, in eczeme si alte afectiuni ale pielii la copii , afectiuni alergice.

Pentru preparare, mod de administrare si alte detalii consultati sursa principala: .

Voi incerca sa completez materialul cu imagini foto, in masura timpului disponibil. Aceeasi precizare si in cazul articolului "Fructe de padure".

Vineri, 30 noiembrie 2007 - 11:40
Afisari: 28,403

predeal

Postari similare:

# data[].attributes.attachment_link.description
IENUPARUL N-am venit, Padure, sa te supar, Nici prin munti ecoul sa-ti daram, Ci-atingind, tirziu, un alt taram, Vreau, de leac, trei boabe de Ienupar. Arborii imi sunt, o stii, prieteni. Mai vartos Ienuparul, ca-mi las Grijile pe scoarta lui de-atlas. Cantecul - in umbra lui si-n cetini.

# data[].attributes.body
https://extraterestriiprintrenoi.wordpress.com/2015/09/27/sute-de-kilometri-de-tuneluri-secrete-sub-romania/

# data[].attributes.attachment_link.title
Calator in Paradis - Parcul National Bucegi - Romania

# data[].attributes.body
Denis echipa 5 mMunti bucegi

# data[].attributes.body
Muntii Bucegi

Teodora    Echipa 2

# data[].attributes.body
Etajul padurii de foioase

# data[].attributes.attachment_link.title
Gura leului Floare Linariță Linaria vulgaris Beneficii Informatii interesante    Livada Bio

# data[].attributes.body
Experiment cu lupii
Intr-o pădure cu un ecosistem mai...ummmm... stricat...ca sa zic asa s-au adus 21 lupi care, cumva,  au “reparat” ecosistemul.
Uitati cum:
Mai intai au fugărit cerbii si căprioarele din anumite locuri unde au crescut mai multe plante si fructe. Ursi au venit acolo sa mănânce fructele, și, uite așa s-au înmulțit urșii.
Acolo au mai venit si iepurii si veverițele ca sa mănânce si sa se înmulțească si ele.
Au apărut acum vulturii si vulpile. Ei au avut mai multa prada(iepurii si veverițele) si ...sau înmulțit si ei...
Daa..... cam așa....

# data[].attributes.body
Pe mine si pe Costin ne -au impresionat imaginile cu ursi din Muntii Bucegi

# data[].attributes.body
Capra neagra, numita si Rupicapra rupicapra traieste in Europa si Asia Mica, in regiunile muntoase. Ele sunt un animal pe care de disparitie.
Mod de viata:

Animalul trăiește în grupuri de 15 - 30 de capre formate din capre tinere și capre mame. Această structură socială se schimbă în funcție de starea anotimpului. Vara un animal stă tot timpul de pază pentru a da la timp în caz de primejdie semnalul de alarmă. Iarna această supraveghere este mai puțin severă, grupurile conduse de un țap, putându-se amesteca între ele. În luna noiembrie este perioada de împerechere, ca la sfârșitul lunii mai să fie primele fătări de iezi care țin până la începutul lui iunie. Perioada de gestație la caprele-negre durează 6 luni, iezii devin maturi la vârsta de trei ani, iar o capră-neagră poate trăi între 15 și 20 de ani. Hrana lor constă din măceșe alpine, muguri și vlăstari de foioase sau conifere, frunze de plante diferite, iarna caprele consumă mușchi sau licheni. Pericolele la care sunt expuse caprele-negre sunt căderile de stânci, animalele de pradă ca râsul, lupul, ursul, vulturul.

# data[].attributes.body
Iarna in Muntii Bucegi

# data[].attributes.headline
Muntii Bucegi~Echipa 1 (Maya, Carina, Aida si Isa)

# data[].attributes.subject
Muntii Bucegi~Echipa 1 (Maya, Carina, Aida si Isa)

# data[].attributes.body
Masivul Bucegi, cu o suprafață de circa 300 km², se află la extremitatea estică a Carpaților Meridionali, desfășurându-se între Valea Prahovei la est și Culoarul Bran—Rucăr și Valea Ialomiței la vest; cade brusc spre nord către depresiunea Bârsei și spre sud, până la contactul cu Subcarpații de Curbură. Se întinde pe teritoriul județelor Dâmbovița, Prahova și Brașov. Fiind de o mare complexitate structurală și morfologică, masivul apare ca o cetate naturală, cu incinta suspendată la 1600 – 2500 m, sprijinită de abrupturi puternice.
Unele denumiri toponimice întâlnite în acești munți ridică interesante probleme de filologie. Numele de Bucegi are o formă arhaică de Buceci. Forma Buceci este identică cu a antroponimicului Bucșa[1] sau că numirea ar fi o variantă a lui Bugeac "un complex de mai mulți mușchi care formează un covor verde si moale"[2]. În actul ctitoricesc din 1695 al Mănăstirii Sinaia, se spune că mănăstirea a fost ridicată "la pustie sub muntele Buceciul". Numele de Buceci în loc de Bucegi mai este dat masivului, în zilele noastre, de către unii bătrâni din Branul de Sus. Oamenii de pe versantul nordic, estic și cei din partea de miazăzi a munților, ca și locuitorii Branului de Jos, îi numesc cu toți în zilele noastre Bucegi. Lingviștii spun ca huceagul sau buceagul este un păduriș des și jos, ori covorul de mușchi verde și moale, sau chiar pământul pustiu, lipsit de păduri, doar cu buruieni și ierbărie. Localități cu numele Bugeac sau Buceag existau in județele Constanța, Ialomița și Teleorman, Bugeacul istoric din Basarabia, teritoriu aparținând regatului dacic al lui Burebista. Poate că tufele joase de jnepeni, numite și buceag, au dat numele Bucegilor. Lingvistul Sextil Pușcariu susține chiar că Bucșoiul, unul din brațele stelei de munți ce se întâlnesc în vârful Omu, își are numele derivat de la Buc, Bucur (nume autentic dacic), tot așa cum și Buceci, Bugeci, se derivă de la Buc cu același sufix ca în Măneciu sau Moeciu[3].

# data[].attributes.body
Scrie ce copac ai vrea sa fii tu!

# data[].attributes.body
"Ursul"                                     Ursul  este omnivor, este mare, iar de obicei el traieste la munte. El mananca, de obicei, pesti, afine, zmeura, miere.

# data[].attributes.body
Scrie ce animal din Muntii Bucegi iti place tie .

# data[].attributes.headline
Stii vreo planta medicinala din munti? Cum se numeste? La ce foloseste?

# data[].attributes.subject
Stii vreo planta medicinala din munti? Cum se numeste? La ce foloseste?

# data[].attributes.body
Scrie ce plata medicinala stii!

# data[].attributes.body
"VEVeRITELE"
Veveritele sunt mici, pufoase si dragalase. Sunt micute si dragute. Mie imi plac animalele in miniatura.

# data[].attributes.body
Tudor Ivan,Bogdan si Denis

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ursidele (Ursidae) sau urșii sunt o familie de mamifere mari din subordinul Caniformia răspândite în emisfera nordică, existând câteva specii și în America de Sud. Sunt animale omnivore de talie mare, voluminoase și masive, cu coadă scurtă și, de regulă, ascunsă între perii blănii, cu cap rotund, bot alungit și, de obicei, trunchiat, gât scurt și gros, urechi scurte și ochi relativ mici, negri sau cafenii. Labele au câte cinci degete prevăzute cu gheare puternice, încovoiate și neretractile. Mersul lor este plantigrad.

Urșii sunt animale carnivore de talie mare, voluminoase, masive și greoaie. Ursul malaiez ( Helarctos malayanus) este cel mai mic reprezentant al familiei: lungimea corpului 1,2-1,5 m, greutatea 27-70 kg. Ursul brun are o lungime de 2 m și o greutate de 150-250 kg, iar ursul polar o lungime de 2,4-2,7 m și o greutate de 400-590 kg. Cel mai mare reprezentant este ursul grizzly cu o lungime de 2,8 m și o greutate de 780 kg, fiind cel mai mare mamifer carnivor actual. Masculii sunt cam cu 1/5 mai mari decât femelele. Trăiesc până la 15-30 de ani în stare liberă, iar în captivitate, un urs polar a trăit 47 de ani.

Urșii au, în general, capul rotund și mare și gâtul scurt și gros. Botul este alungit și, de obicei, trunchiat, iar buzele sunt mobile, mult desprinse de gingie. Urechile sunt scurte, drepte și rotunjite, iar ochi relativ mici. Coada este scurtă, vestigială și, de regulă, ascunsă între perii blănii.

Picioarele anterioare și posterioare, potrivit de lungi, puternice și groase, au câte cinci degete prevăzute cu gheare foarte mari, puternice, încovoiate, ascuțite și neretractile, pe care le folosesc la sfâșiat prada și la săpat pământul. Tălpile, la urșii tereștri sunt păroase, iar la cei cățărători, golașe.

Dentiția are următoarea formulă: 3*1*(4-3)*2/3*1*(4-3)*(3-2) x 2 = 36-42 de dinți. Incisivii ursidelor sunt relativ mari, cu o coroană crestată, iar caninii deosebit de puternici. Măselele sunt adaptate pentru mestecarea hranei vegetale. Premolarii sunt de tot reduși, iar molarii bine dezvoltați, având o suprafață triturantă complicată și prevăzută cu tuberculi lați. Măselele carnasiere (ultimul premolar superior și primul molar inferior), în special cea inferioară, și-au pierdut caracterul de dinți tăietori, devenind tuberculate.

Limba ursidelor este netedă, stomacul simplu, intestinul subțire puțin diferențiat de intestinul gros, iar cecul lipsește.

Craniul cerebral al urșilor este alungit și prevăzut cu o creastă bine dezvoltată.

Este o greșeală să se creadă că urșii se mișcă încet, greoi și neîndemânatic. În realitate, față de masivitatea evidentă a corpului, ei aleargă repede și sunt rezistenți, iar în mișcări sunt atenți și preciși. Urșii au un mers târșâit, călcând pe toată talpa (sunt plantigrazi) și ating pământul cu călcâiul. Ei pot umbla și pe picioarele posterioare, se pot cățăra pe arbori, îndeosebi speciile de talie mai mică și înoată bine.

Dintre simțuri, cel mai bine dezvoltat este mirosul, apoi auzul, văzul este cel mai puțin dezvoltat.

Urșii sunt animale nocturne sau crepusculare, iar ziua stau ascunși în scorburi de copaci sau bârloguri.

Cele mai multe specii sunt terestre sau arboricole și locuiesc în păduri mari și dese sau în ținuturi stâncoase, hoinărind pe suprafețe întinse. Unele specii trăiesc pe lângă ape curgătoare sau stătătoare, bogate în hrană, și numai ursul polar este o specie marină.

Urșii trăiesc, de regulă, singuratici (sunt solitari) și numai în perioadele de reproducere pot fi văzute perechi.

Urșii din ținuturile temperate și reci hibernează, afară de ursul polar, care este activ tot timpul anului. Toamna ei se îngrașă, iar iarna se retrag într-un adăpost care-i ferește de ploi, viscol și îngheț și nu-și mai caută hrană. În culcuș dorm toată iarna, fără ca somnul lor să fie o hibernare propriu-zisă: temperatura corpului lor nu scade, iar funcțiile de bază, ca respirația și circulația, continuă fără modificări. Hibernația lor nu constă într-un somn continuu, ci este mai mult o amețeală pe jumătate conștientă, din care se deșteaptă imediat ce sunt deranjați. Dacă ei sunt surprinși în bârlog sau dacă vremea se încălzește, se trezesc ușor din acest somn și pot fugi ori își reiau activitatea, o situație neîntâlnită la alte mamifere hibernante. Ursul polar, care are hrana la dispoziție este activ tot timpul anului și nu intră deloc în somnul de iarnă, doar femelele gestante se retrag în adăposturi, unde dau naștere puilor.

Urșii sunt animale pașnice, care evită conflictele atât între ele, cât și cu alte animale sau cu omul. Dacă trebuie să-și apere puii, hrana ori teritoriul, ei devin adversari extraordinar de periculoși. Pe om, ursul nu-l atacă decât dacă-l întărâtă sau îl rănește, adică dacă-l provoacă, dar în general, se simt în largul lor departe de așezările omenești. În apropierea așezărilor omenești se transformă în fiare de temut, atacând atunci când sunt înfometați și mamifere mari.

Urșii sunt animale omnivore în sensul cel mai strict al cuvântului, hrana fiind de origine atât animală, cât și vegetală.

Pot să se hrănească timp îndelungat exclusiv cu vegetale, cu fructe de toate felurile, boabe, semințe, grăunțe de cereale, rădăcini, frunze, ierburi suculente, muguri de arbori și miere de albine. După trecerea peste iarnă mănâncă o serie de ierburi, rădăcini, mușchi de pământ și furnici, toate cu efecte laxative. În tinerețe urșii sunt probabil numai erbivori, iar unele specii și mai târziu se hrănesc mai bucuros cu vegetale decât cu carne.

Dintre animale mănâncă tot ce pot prinde: pești, foci, cerbi, mamifere mici, păsări, ouă de păsări, insecte și chiar cadavre care încă n-au intrat în putrefacție.

Reproducerea are loc o singură dată pe an. Împerecherea are loc de obicei primăvara (la ursul brun din aprilie până în iunie). Gestația durează mult, 6-9 luni, din cauza implantării întârziate a ovulelor fecundate. Femela naște 1-5 pui, prin octombrie-martie, (la ursul brun în timpul iernii).

Puii sunt foarte mici la naștere (cât un șobolan), cântărind doar 228-453 g. Ei sunt neputincioși și orbi și rămân cu mama, care-i îngrijește cu multă dragoste și grijă, până la începutul toamnei. Maturitatea sexuală o ating la 2,5-6 ani (la ursul brun la vârsta de 3 ani).

Unele specii (de ex. ursul cu ochelari (Tremarctos ornatus)) sunt monogame, altele (de ex. ursul polar) sunt poligame.

Ursidele au apărut în eocen. În prezent sunt răspândite în emisfera nordică din Eurasia, America de Nord și în partea de nord a Americii de Sud. Cu excepția ursului polar, care trăiește în Arctica, speciile acestei familii sunt răspândite în regiunile temperate și tropicale. Nu există urși în Africa, Madagascar, Australia, Antarctica și în majoritatea insulelor oceanice.

Urșii fac puține stricăciuni. Sunt vânați pentru blana și uneori pentru carnea lor.

Familia cuprinde 5 genuri și 8 specii existente:

Ursus americanus (Euarctos americanus) - Baribalul sau Ursul negru american

Ursus arctos - Ursul brun sau Ursul
Ursus arctos horribilis - Grizli sau Grizzly sau Ursul grizli, Ursul grizzly

Ursus maritimus (Thalarctos maritimus) - Ursul polar sau Ursul alb

Ursus thibetanus (Selenarctos thibetanus) - Ursul gulerat sau Ursul negru asiatic sau Ursul negru din Tibet

În România trăiește o singură specie de urside cu o singură subspecie:

Z. Feider, Al. V. Grossu, St. Gyurkó, V. Pop. Zoologia vertebratelor. Autor coordonator: Prof. Dr. Doc. Al. V. Grossu. Editura didactică și pedagogică, București, 1967, 768 p.

Victor Pop. Zoologia vertebratelor. Vol. II. Fasc. 2, Mamiferele. Editura Didactică și Pedagogică. București, 1962, 207 p.

Dumitru Murariu. Din lumea mamiferelor. Mamifere terestre, vol. II. Editura Academiei Române, București, 1993.

Ronald M. Nowak. Walker's Mammals of the World. Volume I. Johns Hopkins University Press, 6th edition, 1999

В. Е. Соколов. Систематика млекопитающих. Том 3. Отряды: китообразных, хищных, ластоногих, трубкозубых, хоботных, даманов, сирен, парнокопытных, мозоленогих, непарнокопытных. Москва, "Высшая школа", 1979

Imagini

# data[].attributes.attachment_link.description
Ursidele (Ursidae ) sau urșii sunt o familie de mamifere mari din subordinul Caniformia răspândite în emisfera nordică, existând câteva specii și în America de Sud. Sunt animale omnivore de talie mare, voluminoase și masive, cu coadă scurtă și, de regulă, ascunsă între perii blănii, cu cap rotund, bot alungit și, de obicei, trunchiat, gât scurt și gros, urechi scurte și ochi relativ mici, negri sau cafenii.

# data[].attributes.body
Rasul este un animal care seamana cu pisica si se-ntelege foarte buine cu natura pentru ca este carnivor rasul traieste in zone friguroase cu multa zapada ca munti mai stiu ca prietena mea are acest animal pe lista da animale prferate nr. 1 la fel si la mine

# data[].attributes.body
Tudor Ivan,Bogdan si Denis           "Parcul Bucegi"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Bine ati venit

Parcul Natural Bucegi este unitate cu personalitate juridică a Regiei Naționale a Pădurilor-Romsilva şi este unul dintre cele 27 de parcuri naturale şi naţionale din Romania.

Zona munților Bucegi, despre care exista referiri din secolul al XV-lea, a fost propusă pentru protejare încă din anul 1936, datorită peisajelor inegalabile şi a diversității speciilor de plante şi animale specifice acestui masiv.

Prin ordinul ministrului Mediului nr. 7/1990, a fost oficializat pentru prima dată ca Parc Naţional iar prin Legea 5/2000, i se conferă statutul de Parc Natural, ale cărui limite au fost stabilite prin H.G. 230/2003.

Parcul Natural Bucegi este situat în partea estică a Carpaților Meridionali şi cuprinde întreg Masivul Bucegi desfășurat sub forma unei potcoave cu deschidere sudică şi delimitat de abrupturi ce depășesc frecvent 1000 m.

Parcul Natural Bucegi are o suprafața de 32 497 ha desfășurată pe teritoriul administrativ a 3 județe : Dâmbovița , Prahova , Braşov. Jumătate din aceasta suprafața este cuprinsa pe teritoriul județului Dâmbovița iar cealaltă jumătate este împărțita aproximativ egal între județele Prahova şi Brașov.

Denumirea vine de la "Buciac" sau "Buceci" așa cum apare în denumirile medievale ale secolului al XVI - lea, acest cuvânt având semnificația de pădure de fag , această asociație vegetală acoperind o bună parte din versanții sub 1000 m altitudine ai acestei culmi montane

Limite :

La vest -V. Brateiului şi Șaua Bucșa despart Bucegii de Masivul Leaota;
Limita Nordica este cea mai impunătoare, fiind un abrupt fragmentat de văi glaciare care domina cu 1200-1400m Culoarul Râșnovului şi Clăbucetele Predealului.
La est - Culoarul Prahovei formează limita cea mai bine definită şi cel mai impresionant abrupt tectoeroziv din România - "Abruptul Prahovean" , străbătut de numeroase văi cu izvoare şi cascade.
La Sud - se întâlnesc pante mai domoale ce fac trecerea către Subcarpați.

Noutati

TARIFUL DE VIZITARE a ariei naturale protejate Parcul Natural Bucegi - sit Natura 2000 este în valoare de 10 lei / pers / 3 luni - poate fi achitată la cele două automate de bilete amplasate în apropierea staţiei de telecabină din Buşteni la intrarea în Centrul de Vizitare al Parcului Natural Bucegi şi în apropierea staţiei de plecare a telegondolei din Sinaia - punctul Furnica. De asemenea se poate achita la unităţile de alimentaţie publică şi cazare (cabane şi camping Zănoaga) şi pe traseele turistice la rangerii din structura Administraţiei Parcului.
09.11.2018 Anunţ privind calificarea dosarelor depuse în vederea ocupării postului de jurist în cadrul Administraţiei Parcului Natural Bucegi - 11.10.2018 Anunţ important download - CONSILIER JURIDIC (JURIST) cu normă întreagă
Administraţia Parcului Natural Bucegi organizează în data de 12.11.2018, ora 9:00, la sediul social din com. Moroeni, str. Principală, nr. 71, jud. Dâmboviţa examen/concurs pentru ocuparea următorului post vacant:

Concursul se va desfăşura conform prevederilor punctului 3 şi 5 din Anexa nr. 9 la Contractul Colectiv de Muncă al RNP - Romsilva în vigoare, referitoare la promovarea şi încadrarea în muncă a salariaţilor din cadrul unităţilor Regiei Naţionale a Pădurilor - Romsilva, respectiv CCM în vigoare) se face la sediul APN Bucegi, până cel târziu în data de Etapa a II a. Înscrierea candidaţilor (depunerea dosarelor în conformitate cu dispoziţiile pct. 8 al anexei nr. 9 la 08.11.2018, orele 14:00.

Informaţii suplimentare puteţi obţine la nr. de telefon: 0245772640 sau 0730652243 zilnic între orele 8:30 - 16:00 sau la adresa de mail bucegipark@gmail.com

Condiţiile de înscriere la concurs, bibliografia şi lista documentelor pentru dosar o puteţi descărca accesând linkul de mai jos.

Anunţ şi bibliografie - jurist

15.03.2017 Anunţ important - Planul de Management integrat al Parcului Natural Bucegi şi al Sitului Natura 2000 ROSCI0013

Regia Națională a Pădurilor-Romsilva RA, Administrația Parcului Natural Bucegi având sediul în str. Principală nr. 71, județ Dâmbovița, localitatea Moroeni, titular al Planului de Management integrat al Parcului Natural Bucegi și al Sitului Natura 2000 ROSCI 0013, anunță publicul interesat asupra depunerii solicitării de obținere a avizului de mediu pentru Planul mai sus menționat și declanșarea etapei de încadrare.
Prima versiune a Planului poate fi consultată la sediul Agenției pentru Protecția Mediului Dâmbovița, din localitatea Târgoviște, str. Ialomiței nr.1, jud. Dâmbovița, de luni până joi între orele 09,00-11,00.
Observații/comentarii și sugestii se primesc în scris la sediul A.P.M. Dâmbovița, în termen de 15 zile de la data publicării anunțului. Planul de Management integrat aflat în procedura de evaluare de mediu poate fi consultat accesand link-ul de mai jos:

# data[].attributes.attachment_link.description
Bine ati venit Parcul Natural Bucegi este unitate cu personalitate juridică a Regiei Naționale a Pădurilor-Romsilva şi este unul dintre cele 27 de parcuri naturale şi naţionale din Romania. Zona munților Bucegi, despre care exista referiri din secolul al XV-lea, a fost propusă pentru protejare încă din anul 1936, datorită peisajelor inegalabile şi a diversității speciilor de plante şi animale specifice acestui masiv.

# data[].attributes.body
Ursii~Echipa 1(Maya, Carina, Aida, Isa)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Urșii sunt mamifere omnivore din familia Ursidae aparținând subordinului Caniformia. Deși există doar opt specii de urși, aceștia sunt răspândiți, apărând într-o mare varietate de habitate în toată emisfera nordică și parțial în emisfera sudică. Se găsesc în America de Nord, America de Sud, Europa și Asia. Caracteristicile comune ale urșilor moderni includ corpuri mari cu picioare îndesate, bot lung, urechi mici rotunjite, păr aspru, labe plantigrade cu cinci gheare neretractibile și cozi scurte.

În timp ce ursul polar este în mare parte carnivor, iar ursul panda se hrănește aproape în întregime cu bambus, celelalte șase specii sunt omnivore, cu diete variate. Cu excepția cuplurilor în timpul curtarii și a mamelor cu puii lor, urșii sunt în general animale solitare. Pot fi diurni sau nocturni și au un excelent simț al mirosului. În ciuda constituției lor greoaie și a mersului stângace, ei sunt alergători, cățărători și înotători experți. Urșii folosesc adăposturile naturale, cum ar fi peșterile și copacii scorburoși, drept bârloguri; majoritatea speciilor petrec iarna în interiorul bârlogului într-o lungă perioadă de hibernare, care poate ajunge până la 100 de zile.

Urșii au fost vânați încă din timpuri preistorice pentru carnea și blana lor; au fost folosiți în lupte și alte forme de divertisment, cum ar fi să danseze. Cu prezența lor fizică puternică, ei joacă un rol proeminent în arte, mitologie și alte aspecte culturale ale diferitelor societăți umane. În vremurile moderne, urșii au fost supuși unei presiuni din cauza invadării habitatelor lor și a comerțului ilegal cu părți din urși. IUCN enumeră șase specii de urși ca fiind vulnerabile sau pe cale de dispariție și chiar specia cea mai puțin îngrijorătoare, cum ar fi ursul brun, este expusă riscului de dispariție în anumite țări. Braconajul și comerțul internațional al acestor populații cele mai amenințate sunt interzise, dar sunt încă în desfășurare.

Cuvântul românesc urs este moștenit din limba latină, ursus.[1] Alte denumiri legate de urși, cum ar fi cea a infraordinului Arctoidea provine din greaca veche ἄρκτος ( arktos), „urs",[2] precum și termenii „arctic" și „antarctic".

Numele taxonilor urșilor, cum ar fi Ursidae și Ursus, provin din latinescul Ursus (urs)/ Ursa (ursoaică).[3] Prenumele feminin „Ursula", derivat inițial din numele unui sfânt creștin, înseamnă „mica ursă" (diminutiv din latinescul ursa). În Elveția, prenumele masculin „Urs" este deosebit de popular, în timp ce numele cantonului și orașului Berna sunt derivate din Bär, cuvântul german pentru urs. Numele germanic Bernard (inclusiv Bernhardt și forme similare) înseamnă „urs curajos", „urs robust" sau „urs îndrăzneț".[4][5]

Cuvântul englezesc „bear" provine din engleza veche bera și aparține unei familii de nume pentru urs în limbile germanice, cum ar fi suedezul björn. În mod convențional, se spune că această formă este legată de un cuvânt proto-indo-european pentru „maro", astfel încât „ursul" ar însemna „cel maro".[6][7] Cu toate acestea, lingvistul Donald Ringe notează că, deși această etimologie este plauzibilă din punct de vedere semantic, nu se poate găsi un cuvânt care să însemne „maro" în această formă în proto-indo-european. El sugerează în schimb că „urs" provine din cuvântul proto-indo-european *ǵʰwḗr- ~ *ǵʰwér „animal sălbatic".[8]

Familia Ursidae este una dintre cele nouă familii din subordinul Caniformia, ordinul Carnivora. Cele mai apropiate rude în viață ale urșilor sunt pinipedele, canidele și musteloidele.[9] Urșii moderni cuprind opt specii în trei subfamilii: Ailuropodinae (monotipic cu ursul panda), Tremarctinae (monotipic cu ursul cu ochelari) și Ursinae (conținând șase specii împărțite în unul până la trei genuri, în funcție de autoritate). Analiza cromozomilor nucleari arată că cariotipul celor șase urși este aproape identic, fiecare având 74 de cromozomi, în timp ce panda uriaș are 42 de cromozomi și ursul cu ochelari 52. Aceste numere mai mici pot fi explicate prin fuziunea unor cromozomi; în plus, faptul că modelele de bandă de pe acestea se potrivesc cu cele ale speciilor ursine dar diferă de cele ale procionidelor, susține includerea acestor două specii în Ursidae mai degrabă decât în Procyonidae, unde au fost plasate de unele autorități anterioare.[10]

Urșii formează o cladă în cadrul Carnivora. Cladograma se bazează pe filogenie moleculara de șase gene la Flynn, 2005.[11]

Rețineți că, deși sunt numiți „urși" în unele limbi, panda roșii și ratonii și rudele lor apropiate nu sunt urși, ci mai degrabă musteloizi.[11]

Există două ipoteze filogenetice cu privire la relațiile dintre speciile de urși existente și fosile. Una este toate speciile de urși sunt clasificate în șapte subfamilii: Amphicynodontinae, Hemicyoninae, Ursavinae, Agriotheriinae, Ailuropodinae, Tremarctinae și Ursinae.[12][13][14][15] Mai jos este o cladogramă a subfamiliilor de urși după McLellan și Reiner (1992)[12] și Qiu și colab. (2014):[15]

A doua ipoteză filogenetică alternativă a fost implementată de McKenna și colab. (1997) pentru a clasifica toate speciile de urși în superfamilia Ursoidea, Hemicyoninae și Agriotheriinae fiind clasificate în familia „Hemicyonidae".[16] În clasificarea McKenna și Bell, atât urșii, cât și pinipedele se află într-un parvordin de mamifere carnivore cunoscute sub numele de Ursida, împreună cu mamiferele extincte din familia Amphicyonidae.[16] Mai jos este cladograma bazată pe clasificarea McKenna și Bell (1997):[16]

Filogenia speciilor de urs existente este prezentată într-o cladogramă bazată pe secvențierea completă a ADN-ul mitocondrial de Yu și colab. (2007)[17] Panda uriaș, urmată de ursul cu ochelari, sunt în mod clar cea mai veche specie. Relațiile celorlalte specii nu sunt foarte bine rezolvate, deși ursul polar și ursul brun formează o grupare apropiată.[10]

Familia urșilor include cele mai masive animale terestre existente din ordinul Carnivora.[a] Ursul polar este considerat a fi cea mai mare specie existentă,[19] cu masculi adulți cântărind 350-700 de kilograme și măsurând 2,4-3 metri în lungime totală.[20] Cea mai mică specie este ursul malaez, care are o greutate de 25-65 kg și 100-140 cm în lungime.[21]

Urșii sunt în general animale voluminoase și robuste, cu cozi scurte. Sunt dimorfi sexual în ceea ce privește dimensiunea, masculii fiind de obicei mai mari.[25][26] Speciile mai mari tind să prezinte niveluri crescute de dimorfism sexual în comparație cu speciile mai mici.[26] Bazându-se pe putere mai degrabă decât pe viteză, urșii au membre relativ scurte, cu oase groase pentru a-și susține volumul. Omoplatul și pelvisul sunt în mod corespunzător masive. Membrele sunt mult mai drepte decât cele ale felinelor întrucât nu este nevoie ca ei să se flexeze în același mod din cauza diferențelor de mers. Membrele anterioare puternice sunt folosite pentru a prinde prada, pentru a excava bârlogurile, pentru a dezgropa animale ascunse în vizuini, pentru a răsturna stâncile și buștenii pentru a localiza prada și a lovi animale mari.[24]

Spre deosebire de majoritatea carnivorelor terestre, urșii sunt plantigrazi. Își distribuie greutatea către picioarele din spate, ceea ce le face să pară greoaie când merg. Sunt capabili de explozii de viteză, dar obosesc curând și, ca rezultat, se bazează mai mult pe ambuscadă decât pe urmărire. Urșii pot sta pe picioarele din spate și pot sta drept, cu un echilibru remarcabil. Labele lor din față sunt suficient de flexibile pentru a prinde fructe și frunze. Ghearele neretractabile ale urșilor sunt folosite pentru săpat, cățărat, ruperea și prinderea prăzii. Ghearele de la picioarele din față sunt mai mari decât cele din spate și pot fi o piedică atunci când se cațără în copaci. Urșii negri sunt cei mai arborici dintre urși și au cele mai scurte gheare. Panda este unică prin faptul că are o extensie osoasă pe încheietura picioarelor din față, care acționează ca degetul mare și este folosit pentru prinderea mugurilor de bambus în timpul hrănirii.[24]

Blana urșilor este alcătuită din fire lungi de păr, care formează un înveliș de protecție, și din fire scurte și dense de păr, care formează un strat izolator ce captează aerul aproape de piele. Urșii polari au fire de păr goale, translucide, care captează căldură de la soare și o conduce la pielea de culoare închisă de dedesubt. Au un strat gros de grăsime pentru izolare suplimentară, iar tălpile picioarelor au o pernă densă de blană.[24] În timp ce urșii tind să aibă o culoare uniformă, unele specii pot avea semne pe piept sau pe față, iar panda uriaș are o blană alb-negru.[27]

Urșii au urechi mici și rotunjite, astfel încât să minimizeze pierderile de căldură, dar nici auzul și nici vederea nu sunt deosebit de acute. Spre deosebire de multe alte carnivore, aceștia au capacitatea de a vedea culorile, poate pentru a-i ajuta să distingă fructele și nucile coapte. Sunt unici printre carnivore prin faptul că nu au mustăți sensibile la atingere pe bot; cu toate acestea, au un excelent simț al mirosului, mai bun decât cel al câinelui sau, posibil, al oricărui alt mamifer. Folosesc mirosul pentru a se semnala unul altuia (fie pentru a-i avertiza pe rivali, fie pentru a detecta perechea) și pentru a găsi mâncare. Mirosul este principalul simț folosit de urși pentru a-și localiza cea mai mare parte a hranei și au amintiri excelente, care îi ajută să se mute în locurile în care au găsit hrană înainte.[24]

Craniul urșilor este masiv, oferind ancorare pentru puternicii mușchi ai maxilarului. Caninii sunt mari, dar adesea sunt utilizați pentru afișare, iar molarii sunt plați și folosiți la zdrobirea hranei. Spre deosebire de majoritatea celorlalți membri ai carnivorelor, urșii au dinți carnasiali relativ nedezvoltați, iar dinții lor sunt adaptați pentru o dietă care include o cantitate semnificativă de materie vegetală.[24] Chiar și în cadrul unei specii apar variații considerabile în formula dentară. Acest lucru poate indica faptul că urșii sunt încă în proces de evoluție de la o dietă în care mănâncă în principal carne la una predominant erbivoră. Urșii polari au dinții asemănători carnasierelor, deoarece dieta lor s-a reîntors la cea a carnivorelor.[28] Structura laringelui urșilor pare a fi cea mai primitivă caniforme.[29] Ei posedă pungi de aer conectate la faringe care le pot amplifica vocalizările.[30]

Urșii au un sistem digestiv destul de simplu, tipic pentru carnivore, cu un singur stomac, intestine scurte nediferențiate și fără cecum.[31][32] Chiar și panda uriaș erbivor are încă sistemul digestiv al unui carnivor, precum și gene specifice carnivorelor. Capacitatea sa de a digera celuloza este atribuită microbilor din intestinul său.[33] Urșii trebuie să petreacă mult timp hrănindu-se pentru a obține suficientă hrană din vegetale. Panda, în special, petrece 12-15 ore pe zi hrănindu-se.[34]

În prezent urșii se mai găsesc în șaizeci de țări, în principal în emisfera nordică și sunt concentrați în Asia, America de Nord și Europa. O excepție este ursul cu ochelari; originară din America de Sud, locuiește în regiunea andină.[35] Arealul ursului malaez se extinde sub ecuator în Asia de Sud-Est.[36] Ursul Atlas, o subspecie a ursului brun, trăia în Africa de Nord, din Maroc până în Libia, dar a dispărut în jurul anilor 1870.[37]

Cea mai răspândită specie este ursul brun, care apare din Europa de Vest spre est prin Asia până în zonele de vest ale Americii de Nord. Ursul negru american este limitat la America de Nord, iar ursul polar este limitat la Marea Arctică. Toate speciile de urși rămase sunt asiatice.[35]

Urșii bruni și negri americani sunt în general diurni, ceea ce înseamnă că sunt activi în cea mai mare parte în timpul zilei, deși ei pot merge pe distanțe lungi noaptea.[39]

Alte specii pot fi nocturne, active pe timp de noapte, deși femelele cu pui se pot hrăni mai mult în timpul zilei pentru a evita competiția și prădătorii nocturni.[40] Urșii sunt animale solitare și sunt considerate a fi cele mai asociale dintre toate carnivorele. Singurele momente în care urșii sunt întâlniți în grupuri sunt mamele cu pui sau perioadele ocazionale de hrană bogată (cum ar fi curele de somon).[41][42] Cu simțul lor acut al mirosului, urșii pot localiza carcasele de la câțiva kilometri distanță. Ei se folosesc de simțul mirosului pentru a localiza hrana, pentru a întâlni perechea, pentru a evita rivalii și pentru a-și recunoaște puii.[24]

Majoritatea urșilor sunt omnivori oportuniști și consumă mai multă materie vegetală decât animală. Ei mănâncă orice, de la frunze, rădăcini și fructe de pădure până la insecte, hoituri, carne proaspătă și pește și au un sistem digestive și dinți adaptați unei astfel de diete.[35] La extreme se află ursul panda aproape în întregime erbivor și ursul polar în mare parte carnivor. Cu toate acestea, toți urșii se hrănesc cu orice sursă de hrană care devine disponibilă sezonier.[34] De exemplu, urșii negri asiatici din Taiwan consumă un număr mare de ghinde atunci când acestea sunt comune și trec la copitate în alte perioade ale anului.[43]

Când caută plante, urșii aleg să le mănânce în stadiul în care sunt cele mai hrănitoare și digerabile, evitând de obicei ierburile, rogozurile și frunzele mai în vârstă.[32][34] Prin urmare, în zonele temperate mai nordice, pășunatul este mai frecvent la începutul primăverii și mai târziu devine mai restrâns.[44] A ști când plantele sunt coapte pentru a fi mâncate este un comportament învățat.[34] Ei caută fructele de pădure în tufișuri sau în vârful copacilor și încearcă să maximizeze numărul de fructe de pădure consumate față de frunziș.[44] Toamna, unele specii de urși se hrănesc cu cantități mari de fructe fermentate natural, ceea ce le afectează comportamentul.[45] Urșii mai mici se cațără în copaci după ghinde.[46] Urșii bruni, cu abilitățile lor puternice de săpat, mănâncă de obicei rădăcini.[44] Dieta ursului panda constă în peste 99% din bambus,[47] din 30 de specii diferite. Fălcile sale puternice sunt adaptate pentru zdrobirea tulpinilor dure ale acestor plante, deși preferă să mănânce frunzele mai hrănitoare.[48][49] Bromeliaceele pot reprezenta până la 50% din dieta ursului cu ochelari, care are și fălci puternice pentru a le mușca.[50]

Ursul buzat nu este la fel de specializat ca ursul polar sau panda, și-a pierdut câțiva dinți din față care se găsesc la ceilalți urși și și-a dezvoltat o limbă lungă pentru a se hrăni cu furnici, termite și alte insecte care au locuința în tuneluri sub pământ. În anumite perioade ale anului, aceste insecte pot reprezenta 90% din dieta lor.[51] Unii indivizi devin dependenți de dulciurile din gunoiul din orașele unde se generează deșeuri legate de turism pe tot parcursul anului.[52] Unele specii pot ataca cuiburile viespilor și albinelor pentru miere și insecte imature, în ciuda înțepăturilor.[53] Ursul malaez își folosește limba lungă pentru a linge atât insectele, cât și mierea.[54] Peștii sunt o sursă importantă de hrană pentru unele specii, iar urșii bruni, în special, se adună în număr mare la cursele cu somoni. De obicei, un urs se cufundă în apă și prinde un pește cu fălcile sau cu labele din față. Părțile preferate de mâncat sunt creierul și ouăle. Uneori sapă după mamiferele mici, cum ar fi rozătoarele.[55][44]

Urs polar hrănindu-se cu o focă pe un banc de gheață la nord de Svalbard, Norvegia. Este cea mai carnivoră specie de urs.

Ursul brun și ambele specii de urși negri prind uneori copitate mari, cum ar fi căprioare și bovide, mai ales tinere și firave.[43][56][55] Aceste animale pot fi prinse printr-o scurtă goană și ambuscadă.[44][57] Ursul polar își folosește excelentul simț al mirosului pentru a localiza o gaură prin care focile ies să respire și se ghemuiește în apropiere, așteptând ore întregi ca foca să apară.[58] Ei mănâncă în primul rând grăsimea foarte digerabilă.[59][55] Mamiferele mari sunt de obicei ucise printr-o mușcătură în cap sau gât sau (în cazul tinerilor) pur și simplu doborâtă și mutilată.[44][60] Comportamentul prădător la urși este de obicei predat puilor de către mamă.[55]

Urșii produc o serie de sunete vocale și non-vocale. Mormăitul, pufăitul, se fac în situații cordiale, cum ar fi între mame și pui sau cuplurile care se curtează, în timp ce bufnitul, pufnitul sau suflarea aerului se fac atunci când un individ este stresat. Sunetele de avertizare includ plescăituri, în timp ce zgomote din dinți, mârâiturile, răgetul sunt emise în întâlnirile agresive. Puii, atunci când sunt în primejdie, scâncesc, sau țipă sau strigă și pot mormăi ca un motor când sunt confortabil sau sunt alăptați.[29][63][64][65][66][67]

Sistemul de împerechere al urșilor a fost descris în mod diferit ca o formă de poliginie, promiscuitate și monogamie în serie.[73][74][75] În timpul sezonului de reproducere, masculii iau în seamă femelele din vecinătatea lor, iar femelele devin mai tolerante cu masculii. Un urs mascul poate vizita o femelă continuu pe o perioada de cateva zile sau săptămâni, în funcție de specie, pentru a-și testa starea reproductivă. În această perioadă de timp, masculii încearcă să împiedice rivalii să interacționeze cu partenera lor. Curtarea poate fi scurtă, deși la unele specii asiatice, perechile se pot angaja în lupte, îmbrățișări, lupte simulate și vocalize. Ovulația este indusă prin împerechere, care poate dura până la 30 de minute în funcție de specie.[74]

Sarcina durează în mod obișnuit 6-9 luni, iar numărul puiilor de până la patru.[27] Panda pot da naștere la gemeni, dar ei pot alăpta doar un pui, iar celălalt este lăsat să moară.[76] La speciile din nord, nașterea are loc în timpul repausului de iarnă. Puii se nasc orbi și neputincioși cu cel mult un strat subțire de păr, bazându-se pe mama lor pentru căldură. Laptele femelei de urs este bogat în grăsimi și anticorpi, iar puii sunt alăptați până la un an după naștere. La 2-3 luni, puii își pot urma mama în afara bârlogului. Urșii masculi nu joacă nici un rol în creșterea puilor. Infanticidul, în care un mascul adult ucide puii altuia, a fost înregistrat la urși polari, urși bruni și urși negri americani, dar nu și la alte specii.[77] Masculii ucid puii pentru a aduce femela la estru.[78] Puii fug iar mama îi apără chiar și cu prețul vieții.[79][80][81]

La unele specii, puii pot deveni independenți în jurul primăverii următoare, deși unii pot rămâne până când femela se împerechează din nou cu succes. Urșii ating maturitatea sexuală la scurt timp după ce părăsește familia; la aproximativ 3-6 ani în funcție de specie. Masculii de urși bruni și polari din Alaska pot continua să crească până la vârsta de 11 ani.[27] Durata de viață poate varia, de asemenea, între specii. Ursul brun poate trăi în medie 25 de ani.[82]

Urșii din regiunile nordice, inclusiv ursul negru american și ursul grizzly, hibernează iarna.[83][84] În timpul hibernării, metabolismul ursului încetinește, temperatura corpului său scade ușor, iar ritmul cardiac încetinește de la o valoare normală de 55 la doar 9 bătăi pe minut.[85] În mod normal, urșii nu se trezesc în timpul hibernării și pot trece toată perioada fără să mănânce, să bea, să urineze sau să își facă nevoile.[24] Un dop fecal se formează în colon și este expulzat când ursul se trezește primăvara.[86] Dacă au stocat suficientă grăsime corporală, mușchii lor rămân în stare bună.[24] Femelele de urs nasc în timpul perioadei de hibernare și sunt trezite atunci când fac acest lucru.[84]

Urșii nu au mulți prădători. Cel mai important dintre aceștia este omul, care de când a început să cultive câmpurile, a intrat din ce în ce mai mult în conflict cu aceste animale care au năvălit în recolte. De la inventarea armelor de foc, oamenii au putut să omoare urșii cu mai multă ușurință.[87] Felidele precum tigrul pot, de asemenea, să reprezinte o amenințare pentru urși,[88][89] în special pentru pui, care pot fi amenințați și de canide.[10][75]

Urșii sunt parazitați de optzeci de specii de paraziți, inclusiv protozoare unicelulare și viermi gastrointestinali, precum și viermi rotunzi și viermi plați localizați în inimă, ficat, plămâni și sânge. În exterior au căpușe, purici și păduchi. Un studiu al urșilor negri americani a găsit șaptesprezece specii de endoparaziți, inclusiv protozoarul Sarcocystis, viermele parazit Diphyllobothrium mansonoides și viermii rotunzi Dirofilaria immitis, Capillaria aerophila, sp. Physaloptera, sp. Strongyloides și alții. Dintre aceștia, D. mansonoides și C. aerophila provocau simptome patologice.[90] În schimb, urșii polari au puțini paraziți; multe specii parazite au nevoie de o gazdă secundară, de obicei terestră, iar stilul de viață al ursului polar este de așa natură încât există puține gazde alternative în mediul lor. Cu toate acestea Toxoplasma gondii a fost găsit la urșii polari, iar viermele Trichinella nativa poate provoca o infecție gravă și degradare la urșii polari mai în vârstă.[91] Urșii din America de Nord sunt uneori infectați cu un Morbillivirus asemănător cu virusul bolii canine.[92] De asemenea, sunt susceptibili la hepatita infecțioasă canină (CAV-1) și urșii negri din sălbăticie cedează rapid la encefalită și hepatită.[93]

În vremurile moderne, urșii au fost supuși unei presiuni din cauza invadării habitatelor lor[94] și a comerțului ilegal cu părți ale corpului lor, inclusiv piața asiatică a urșilor, deși vânătoarea este acum interzisă.[95] Uniunea Internațională pentru Conservarea Naturii (IUCN) enumeră șase specii de urși ca fiind vulnerabile;[96] chiar și cele două specii neamenințate cu dispariția, ursul brun și ursul negru american,[96] sunt expuse riscului de dispariție în anumite zone. În general, aceste două specii locuiesc în zone îndepărtate, cu o interacțiune redusă cu oamenii, iar principalele cauze non-naturale ale mortalității sunt vânătoarea, capcanele și uciderea rutieră.[97]

În multe zone ale lumii au fost adoptate legi pentru a proteja urșii de distrugerea habitatului. Percepția publică asupra urșilor este adesea pozitivă, deoarece oamenii se identifică cu urșii datorită dietei lor omnivore, abilității lor de a sta pe două picioare și importanței lor simbolice.[98] Sprijinul pentru protecția urșilor este larg răspândit, cel puțin în societățile mai bogate.[99] Ursul panda a devenit un simbol mondial al conservării. Sanctuarele de panda din Sichuan, care găzduiesc aproximativ 30% din populația de panda sălbatică, au devenit Patrimoniu Mondial UNESCO în 2006.[100] Acolo unde urșii atacă culturile sau atacă animalele, aceștia pot intra în conflict cu oamenii.[101][102] În regiunile rurale mai sărace, atitudinea locuitorilor față de aceste animale poate fi influențată mai mult de pericolele prezentate de urși și de pagubele economice pe care le produc fermierilor și păstorilor.[101]

Mai multe specii de urși sunt periculoase pentru oameni, mai ales în zonele în care s-au obișnuit cu oamenii; în altă parte, ei evită în general oamenii. Atacurile urșilor sunt rare însă pot fi fatale.[103] Urșii pot ataca oamenii ca răspuns la luarea prin surprindere, pentru apărarea puilor sau a hranei, sau chiar din motive de prădător.[104]

Prima reacție a unui urs la întâlnirea cu un om este să fugă.[105] Autorul american Fergus Charles enumeră câteva cauze posibile pentru această reacție instinctivă, fiecare fiind o speculație sau o teorie bazată mai mult pe intuiție decât pe dovezi fizice. Unii speculează că urșii își moștenesc natura precaută de acum mii de ani, când trebuiau să se ferească de carnivorele mai mari și mai periculoase.[105] Unii cred că urșii au ajuns să relaționeze prezența umană cu armele de foc sau cu alte arme de care au ajuns să se teamă.[105] Alții cred că vânătorii tind să ținteze urșii mai agresivi, lăsând astfel doar urșii mai timizi să se reproducă, creând o populație de urși mai puțin ostilă decât înainte.[105]

Una dintre cele mai periculoase situații care duce la atacuri de urs este atunci când o ursoaică percepe o amenințare la adresa puilor ei. Ursoaicele sunt foarte protectoare cu puii, dedicându-și, fără nici o participare din partea ursului mascul, mulți ani din viața lor doar pentru a-și crește puii și a-i învăța să vâneze; de aici termenul de „mamă urs" care se referă la o mamă extrem de reactivă și protectoare, în special cele care fac asta fără ajutorul îngrijirii paterne.[106]

Urșii în captivitate au fost folosiți ca sursă de divertisment de secole. În Europa au fost dresați să danseze[107] și folosiți în luptă cel puțin din secolul al XVI-lea. La vremea respectivă, în Southwark, un cartier al Londrei, existau cinci arene în care aveau loc lupte cu urșii: rămășițele arheologice a trei dintre acestea au supraviețuit până astăzi.[108] În toată Europă, dresorii de etnie romă de urși, numiți ursari, au trăit jucându-se și cântând cu urși încă din secolul al XII-lea.[109]

Un ursar nomad, dresor de urs. Desen de Theodor Aman, 1888

Urșii au fost vânați pentru sport, hrană și medicina populară. Carnea lor este întunecată și fibroasă, ca o bucată tare de vită. În bucătăria cantoneză, labele de urs sunt considerate o delicatesă. Carnea de urs ar trebui să fie gătită bine, deoarece poate fi infectată cu parazitul Trichinella spiralis.[110][111]

Popoarele din Asia de Est folosesc părțile și secrețiile corpului urșilor (în special vezica biliară și bila) ca parte a medicinei tradiționale chineze. Se crede că peste 12.000 de urși sunt ținuți în ferme din China, Vietnam și Coreea de Sud pentru producția de bilă. Comerțul cu produse de urs este interzis în temeiul CITES, dar bila de urs a fost detectată în șampoane, vin și medicamente pe bază de plante vândute în Canada, Statele Unite și Australia.[112]

1. ^ „dexonline", Dexonline.ro

2. ^ Liddell, Henry George; Scott, Robert. „Arktos". A Greek-English Lexicon. Perseus Digital Library.

3. ^ Mallory, J. P.; Adams, Douglas Q. (). The Oxford Iintroduction to Proto Indo European and the Proto Indo European World. New York: Oxford University Press. p. 333. ISBN 9781429471046. OCLC 139999117.

4. ^ Fortson, Benjamin W. (). Indo-European Language and Culture: An Introduction (ed. 2nd). Hoboken: John Wiley & Sons. p. 31. ISBN 9781444359688. OCLC 778339290.

5. ^ Ringe, Don (). From Proto-Indo-European to Proto-Germanic. A Linguistic History of English. 1 (ed. 2nd). Oxford: Oxford University Press. p. 128. ISBN 9780192511188.

6. ^ Servheen, C.; Herrero, S.; Peyton, B. (). Bears: Status Survey and Conservation Action Plan (PDF). IUCN. pp. 26-30. ISBN 978-2-8317-0462-3.

7. ^ de Bonis, L. (). „A new species of Adelpharctos (Mammalia, Carnivora, Ursidae) from the late Oligocene of the "Phosphorites du Quercy" (France)". Estudios Geológicos. 67 (2): 179-186. doi:.

8. ^ Louis De Bonis (). „Ursidae (Mammalia, Carnivora) from the Late Oligocene of the "Phosphorites du Quercy" (France) and a reappraisal of the genus Cephalogale Geoffroy, 1862". Geodiversitas. 35 (4): 787-814. doi:10.5252/g2013n4a4.

9. ^ Qiu, Zhan-Xiang; et al. (). „A Late Miocene Ursavus skull from Guanghe, Gansu, China". Vertebrata PalAsiatica. 52 (3): 265-302.

10. ^ McKenna, M.C.; Bell, S. (). Classification of nammals above the species level. New York: Columbia University Press.

11. ^ Yu, Li; Li, Yi-Wei; Ryder, Oliver A.; Zhang, Ya-Ping (). „Analysis of complete mitochondrial genome sequences increases phylogenetic resolution of bears (Ursidae), a mammalian family that experienced rapid speciation". BMC Evolutionary Biology. 7 (198): 198. doi:10.1186/1471-2148-7-198. PMC . PMID 17956639.

12. ^ Illiger, J. K. W. (). Prodromus Systematis Mammalium et Avium (în latină). Sumptibus C. Salfeld. pp. 138-39.

13. ^

14. ^ Dell'Amore, C. (), Biggest Bear Ever Found, National Geographic Society, arhivat din original la

15. ^ Soibelzon, L. H.; Schubert, B. W. (ianuarie 2011). „The Largest Known Bear, Arctotherium angustidens, from the Early Pleistocene Pampean Region of Argentina: With a Discussion of Size and Diet Trends in Bears". Journal of Paleontology. 85 (1): 69-75. doi:10.1666/10-037.1. Arhivat din original la .

16. ^

17. ^ Derocher, Andrew E.; Andersen, Magnus; Wiig, Øystein (). „Sexual dimorphism of polar bears" (PDF). Journal of Mammalogy. 86 (5): 895-901. doi:. Arhivat din original (PDF) la .

18. ^ Hunt, R. M. Jr. (). „Ursidae". În Janis, Christine M.; Scott, Kathleen M.; Jacobs, Louis L. Evolution of Tertiary Mammals of North America, volume 1: Terrestrial carnivores, ungulates, and ungulatelike mammals. Cambridge, England: Cambridge University Press. pp. 174-195. ISBN 978-0-521-35519-3.

19. ^ Ward and Kynaston, pp. 144-148

20. ^

21. ^ Ward and Kynaston, pp. 117-121

22. ^ Weissengruber, G. E.; Forstenpointner, G.; Kübber-Heiss, A.; Riedelberger, K.; Schwammer, H.; Ganzberger, K. (). „Occurrence and structure of epipharyngeal pouches in bears (Ursidae)". Journal of Anatomy. 198 (3): 309-14. doi:10.1046/j.1469-7580.2001.19830309.x. PMC . PMID 11322723.

23. ^

24. ^ Ruiqiang Li; Fan, Wei; Tian, Geng; Zhu, Hongmei; He, Lin; Cai, Jing; Huang, Quanfei; Cai, Qingle; Li, Bo; Bai, Yinqi; Zhang, Zhihe; Zhang, Yaping; Wang, Wen; Li, Jun; Wei, Fuwen; Li, Heng; Jian, Min; Li, Jianwen; Zhang, Zhaolei; Nielsen, Rasmus; Li, Dawei; Gu, Wanjun; Yang, Zhentao; Xuan, Zhaoling; Ryder, Oliver A.; Leung, Frederick Chi-Ching; Zhou, Yan; Cao, Jianjun; Sun, Xiao; et al. (). „The sequence and de novo assembly of the giant panda genome". Nature. 463 (21): 311-317. Bibcode:2010Natur.463..311L. doi:10.1038/nature08696. PMC . PMID 20010809.

25. ^ Ward and Kynaston, p. 83

26. ^ Servheen, C.; Herrero, S.; Peyton, B. (). Bears: Status Survey and Conservation Action Plan. IUCN. pp. 5-10. ISBN 978-2-8317-0462-3. They are opportunistic omnivores whose diet varies from plant foliage, roots, and fruits; insect adults, larvae, and eggs; animal matter from carrion; animal matter from predation; and fish. Their dentition and digestive system reflects this varied diet.

27. ^ Hamdine, Watik; Thévenot, Michel; Michaux, Jacques (). „Histoire récente de l'ours brun au Maghreb". Comptes Rendus de l'Académie des Sciences (în franceză). 321 (7): 565-570. Bibcode:1998CRASG.321..565H. doi:10.1016/S0764-4469(98)80458-7. PMID 10877599.

28. ^

29. ^ Klinka, D. R.; Reimchen, T. E. (). „Nocturnal and diurnal foraging behaviour of brown bears ( Ursus arctos ) on a salmon stream in coastal British Columbia" (PDF). Canadian Journal of Zoology. 80 (8): 1317-1322. doi:10.1139/Z02-123. Arhivat din original (PDF) la .

30. ^ Sandell, M. (). „The mating tactics and spacing patterns of solitary carnivores". Carnivore behavior, ecology, and evolution. Springer. pp. 164-182. doi:10.1007/978-1-4613-0855-3_7. ISBN 978-1-4613-0855-3.

31. ^ Stonorov, D.; Stokes, A. W. (). „Social behavior of the Alaska brown bear" (PDF). Bears: Their Biology and Management. 2: 232-242. doi:10.2307/3872587. JSTOR 3872587. Arhivat din original (PDF) la .

32. ^ Hwang, Mei-Hsiu (). „Diets of Asiatic black bears in Taiwan, with Methodological and Geographical Comparisons" (PDF). Ursus. 13: 111-125. Arhivat din original (PDF) la .

33. ^ Mattson, David. „Foraging Behavior of North American Bears" (PDF). Southwest Biological Science Center. Arhivat din original (PDF) la .

34. ^ Rue, Leonard Lee (). Furbearing Animals of North America . Crown Publishers. p. 129. ISBN 978-0-517-53942-2.

35. ^

36. ^ Dolberg, Frands (). „Progress in the utilization of urea-ammonia treated crop residues: biological and socio-economic aspects of animal production and application of the technology on small farms". University of Arhus. Arhivat din original la .

37. ^ Joshi, Anup; Garshelis, David L.; Smith, James L. D. (). „Seasonal and Habitat-Related Diets of Sloth Bears in Nepal". Journal of Mammalogy. 1978 (2): 584-597. doi:. JSTOR 1382910.

38. ^ Prajapati, Utkarsh; Koli, Vijay K.; Sundar, K.S. Gopi (). „Vulnerable sloth bears are attracted to human food waste: a novel situation in Mount Abu town, India". Oryx. 55 (5): 699-707. doi:10.1017/S0030605320000216.

39. ^ Ward and Kynaston, pp. 93-98

40. ^ Hemstock, pp. 24-27

41. ^ French, S. P.; French, M. G. (). „Predatory behavior of grizzly bears feeding on elk calves in Yellowstone National Park, 1986-1988" (PDF). International Conf. Bear Res. And Manage. 8: 335-341. doi:10.2307/3872937. JSTOR 3872937. Arhivat din original (PDF) la .

42. ^ COSEWIC. Canadian Wildlife Service (). „Assessment and Update Status Report on the Grizzly Bear (Ursus arctos)" (PDF). Environment Canada.

43. ^ Naughton, D. (). The Natural History of Canadian Mammals: Opossums and Carnivores. University of Toronto Press. pp. 218-219, 236, 251-252. ISBN 978-1-4426-4483-0.

44. ^ Masterson, Linda (). Living With Bears Handbook: Expanded 2nd Edition. PixyJack Press. pp. 215-16. ISBN 978-1-936555-61-1.

45. ^ Peters, G.; Owen, M.; Rogers, L. (). „Humming in bears: a peculiar sustained mammalian vocalization" (PDF). Acta Theriologica. 52 (4): 379-389. doi:10.1007/BF03194236. Arhivat din original la .

46. ^ Laurie, A.; Seidensticker, J. (). „Behavioural ecology of the Sloth bear (Melursus ursinus)" (PDF). Journal of Zoology. 182 (2): 187-204. doi:10.1111/j.1469-7998.1977.tb04155.x. Arhivat din original la .

47. ^ Jordan, R. H. (). „Threat behavior of the black bear (Ursus americanus)". Bears: Their Biology and Management. 40: 57-63. doi:10.2307/3872754. JSTOR 3872754.

48. ^ Eide, S.; Miller, S. „Brown Bear" (PDF). Alaska Department of Fish and Game. Arhivat din original (PDF) la .

49. ^ Ward and Kynaston, pp. 138-141

50. ^ Lariviere, S. (). „Ursus americanus" (PDF). Mammalian Species. 647: 1-11. doi:10.1644/1545-1410(2001)647<0001:ua>2.0.co;2. Arhivat din original (PDF) la .

51. ^ Bellemain, Eva; Swenson, Jon E.; Taberlet, Pierre (). „Mating Strategies in Relation to Sexually Selected Infanticide in a Non-Social Carnivore: The Brown Bear" (PDF). Ethology. 112 (3): 238-246. doi:10.1111/j.1439-0310.2006.01152.x. Arhivat din original (PDF) la .

52. ^ Bellemain, E.; Zedrosser, A.; Manel, S.; Waits, L. P.; Taberlet, P.; Swenson, J. E. (). „The dilemma of female mate selection in the brown bear, a species with sexually selected infanticide". Proceedings of the Royal Society of London B: Biological Sciences. 273 (1584): 283-291. doi:10.1098/rspb.2005.3331. PMC . PMID 16543170.

53. ^ Swenson, J. E.; Dahle, B.; Sandegren, F. (). „Intraspecific predation in Scandinavian brown bears older than cubs-of-the-year". Ursus. 12: 81-91. JSTOR 3873233. Arhivat din original la .

54. ^ Mörner, T.; Eriksson, H.; Bröjer, C.; Nilsson, K.; Uhlhorn, H.; Ågren, E.; af Segerstad, C.H.; Jansson, D.S.; Gavier-Widén, D. (). „Diseases and mortality in free-ranging brown bear (Ursus arctos), gray wolf (Canis lupus), and wolverine (Gulo gulo) in Sweden". Journal of Wildlife Diseases. 41 (2): 298-303. doi:. PMID 16107663.

55. ^ Gerhard Heldmeier (). „Life on low flame in hibernation". Science. 331 (6019): 866-867. Bibcode:2011Sci...331..866H. doi:10.1126/science.1203192. PMID 21330523.

56. ^ Tøien, Ø.; et al. (). „Hibernation in Black Bears: Independence of Metabolic Suppression from Body Temperature". Science. 331 (6019): 906-909. Bibcode:2011Sci...331..906T. doi:10.1126/science.1199435. PMID 21330544.

57. ^ Biel, M; Gunther, K. „Denning and Hibernation Behavior". Yellowstone National Park. National Park Service. Arhivat din original la .

58. ^ McTaggart Cowan, I. (). „The Status and Conservation of Bears (Ursidae) of the World: 1970". Bears: Their Biology and Management. 2: 343-367. CiteSeerX . doi:10.2307/3872596. JSTOR 3872596.

59. ^ Seryodkin, Ivan (). The ecology, behavior, management and conservation status of brown bears in Sikhote-Alin (în rusă). Far Eastern National University, Vladivostok, Russia. pp. 1-252. Arhivat din original la .

60. ^ Seryodkin; et al. (). „Denning ecology of brown bears and Asiatic black bears in the Russian Far East". Ursus. 14 (2): 159. Arhivat din original la .

61. ^ Crum, James M.; Nettles, Victor F.; Davidson, William R. (). „Studies on endoparasites of the black bear (Ursus americanus) in the southeastern United States". Journal of Wildlife Diseases. 14 (2): 178-186. doi:. PMID 418189.

62. ^ Emergence and Control of Zoonotic Ortho- and Paramyxovirus Diseases. John Libbey Eurotext. p. 167. ISBN 978-2-7420-0392-1.

63. ^ Bacon, Heather (). „Implications of bear bile farming". Vet Times. Arhivat din original la .

64. ^ „Keyword search: "Ursidae", Exact phrase, The entire database". IUCN. Arhivat din original la .

65. ^ Kellert, Stephen (). „Public Attitudes toward Bears and Their Conservation". Bears: Their Biology and Management. 9 (1): 43-50. doi:10.2307/3872683. JSTOR 3872683.

66. ^ „Pandas gain world heritage status". BBC News.

67. ^ Clark, Douglas (). „Polar Bear-Human Interactions in Canadian National Parks, 1986-2000" (PDF). Ursus. 14 (1): 65-71. Arhivat din original (PDF) la .

68. ^ Than, K. (). „Maulings by Bears: What's Behind the Recent Attacks?". National Geographic.com. Arhivat din original la .

69. ^ Fergus, Charles. Wild Guide: Bears, p. 97

70. Ward, Paul and Suzanne Kynaston. ^ Wild Bears of the World p. 146-150

71. ^ „Elizabethan Playhouses and Bear Baiting Arenas Given Protection". Historic England. . Arhivat din original la .

72. ^ Fraser, Angus M. (). The Gypsies . Blackwell. pp. 45-48, 226. ISBN 978-0-631-19605-1.

73. ^ „Bear meat poisoning in Siberia". BBC News. . Arhivat din original la .

74. ^ Black, Richard (). „BBC Test kit targets cruel bear trade". BBC News. Arhivat din original la .

# data[].attributes.attachment_link.description
Urșii sunt mamifere omnivore din familia Ursidae aparținând subordinului Caniformia. Deși există doar opt specii de urși, aceștia sunt răspândiți, apărând într-o mare varietate de habitate în toată emisfera nordică și parțial în emisfera sudică. Se găsesc în America de Nord, America de Sud, Europa și Asia.

# data[].attributes.body
Sfinxul este un monument din Muntii Bucegi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un ranger Romsilva a reușit să surprindă în Parcul Natural Bucegi un fenomen rar - umbra sa proiectată pe un „zid" format din ceaţă, în interiorul unui nimb colorat. Fenomenul fotografiat de rangerul Vali Bălan se numește Efectul Gloria.

Fenomenul este rar, pentru că este nevoie de mai multe condiții care să fie îndeplinite în același timp.

„Efectul Gloria, un fenomen foarte rar, surprins în imaginile de nai jos de către Valentin Bălan, ranger la Administrația Parcului Natural Bucegi.

Efectul Gloria mai poarta numele de "Spectru montan" ori "Spectru Brocken".

În condiții propice, umbra observatorului este proiectată pe ceață. Picăturile minuscule de apă reflectă lumina soarelui înapoi către acesta, formând un nimb colorat în jurul umbrei.

Condițiile rare se referă la refracția și dispersia luminii atunci când soarele, situat în spatele celui care observă, îi proiectează umbra pe un nor sau pe ceața situată mai jos decât poziția acestuia, iar norul respectiv este format din picături de apă cu diametrul de dimensiune situată într-un interval bine precizat", se arată pe pagina Facebook a Romsilva.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fenomen rar în Munţii Bucegi: Umbra unui om, proiectată într-un nimb de culori pe ceaţă. Cum se formează Efectul Gloria GALERIE FOTO

# data[].attributes.attachment_link.description
Un ranger Romsilva a reușit să surprindă în Parcul Natural Bucegi un fenomen rar - umbra sa proiectată pe un „zid" format din ceaţă, în interiorul unui nimb colorat. Fenomenul fotografiat de rangerul Vali Bălan se numește Efectul Gloria. Fenomenul este rar, pentru că este nevoie de mai multe condiții care să fie îndeplinite în același timp.

# data[].attributes.headline
Râsul~Echipa 1            (Maya, Carina, Aida si Isa)

# data[].attributes.subject
Râsul~Echipa 1            (Maya, Carina, Aida si Isa)

# data[].attributes.body
Lupul este un mamifer care are corpul acoperit cu blana si a fost pe cale de disparitie.

# data[].attributes.body
Ciupercile sunt creierul pământului .

Ciupercile comestibile din regnul Fungi de tip Ascomycota precum Basidiomycota care au pălărie și picior, există în număr mare. Aici sunt enumerate doar câteva exemplare. Cipercile au culori diferite,adica:rosii, albe, galbene.

# data[].attributes.attachment_link.title
Growing Pink Oyster Mushrooms | North Spore Grow Kit Review