# data[].attributes.headline
Міжнародний день музеїв — щорічне свято музейництва, яке відзначається 18 травня. В цей день більшість музеїв працюють безкоштовно і радо показують свої виставкові зали. 

# data[].attributes.subject
Міжнародний день музеїв — щорічне свято музейництва, яке відзначається 18 травня. В цей день більшість музеїв працюють безкоштовно і радо показують свої виставкові зали. 

# data[].attributes.body
У  2021 році тема свята : «Майбутнє музеїв: перевинайдення та переосмислення»

# data[].attributes.headline
18 травня музейні пр

# data[].attributes.body
18 травня музейні працівники всього світу відзначають своє професійне свято.

Міжнародний день музеїв з’явився в календарі в 1977 році, коли на черговому засіданні ICOM (International Council of Museums - Міжнародна рада музеїв) була прийнята пропозиція радянської організації про встановлення цього свята. І з 1978 року цей день відзначається щорічно більш ніж у 150 країнах.

За словами Жака Перо, президента ICOM, «музеї повинні зайняти місце в серці суспільства і бути відкритими громадськості. Розвиток наших установ залежить у великій мірі від допомоги громадськості, і ми повинні запропонувати їй можливість підтримати наші цілі і взяти участь в нашій роботі. Таким чином, необхідно, щоб музеї та суспільство працювали разом, в дусі творчості та інновацій ».

Прийнято вважати, що через музеї суспільство висловлює своє ставлення до історико-культурної спадщини, і з цим важко не погодитись. Збираючи і зберігаючи пам’ятки матеріальної і духовної культури, вони ведуть велику науково-освітню та освітньо-виховну роботу.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В 1946 р. з метою сприяння миру і міжнародної безпеки шляхом розвитку співробітництва між державами в сфері просвіти, науки і культури була створена міжурядова організація ЮНЕСКО, спеціалізований заклад ООН. Штаб-квартира ЮНЕСКО сьогодні розташована в одному з найгарніших міст світу - Парижі. Одним із важливих питань, яким займається ця організація сьогодні - це збереження для майбутніх поколінь історичних, архітектурних, природних та культурних багатств. Безперечно, в полі зору ЮНЕСКО головні скарбниці кожної країни - музеї.

Музеї (грецьке "museion" - святилище муз, храм муз, від "musa" - муза) - науково-дослідницькі і науково-освітянські заклади, які збирають, вивчають, зберігають і популяризують пам'ятки природничої історії, матеріальної й духовної культури - першоджерел знань про розвиток природи і суспільства. Музеї зосереджують у своїх фондах головним чином предмети речові й художні, в тому числі твори мистецтва, разом з тим в музеях зберігаються і письмові джерела (рукописні матеріали, друковані документи, книги, від інкунабул до видань останнього часу, що мають історичну цінність).

Отже, музейний фонд - це сукупність пам'яток природничої історії, матеріальної і духовної культури в країні (незалежно від часу їхнього походження), які мають наукове, політичне, історичне або художнє значення.

Історія виникнення музеїв, як своєрідних громадських інститутів, задовольняючи потреби політичного, наукового, культурного, економічного характеру, веде в далеку давнину.

Попередники музеїв з'явились на тому етапі розвитку людського суспільства, коли предмети-оригінали, взяті з природи і суспільного життя, стали зберігатися не в утилітарних господарських цілях, або як матеріальні цінності, а як документальні, меморіальні свідчення й естетичні цінності. Такими є, наприклад, сховища Кноського палацу на Криті (16 ст. до н.е.), Палац Ванів і Архівіньських оракулів (Китай, 13-12 ст. до н.е.), Бібліотека Ниневійського палацу (7 ст. до н.е.) та інші.

В античну епоху храми, а потім і приватні колекції (з 3 ст. до н.е.) зосереджували переважно витвори мистецтва (галереї Варреса, Сулли, колекції Сервилія, Красса, Лукулла, Помпея, Цезаря та інших). Різноманітні зібрання зберігалися у візантійських соборах і монастирях, а потім (з 13 ст.) в середньовічних соборах Франції, Італії, Німеччини та інших країн (предмети, належність яких приписували "святим особам" нового християнського пантеону, церковне начиння, ікони, рукописи і т.п.)

До епохи Відродження відноситься поява в Європі музеїв, яким були вже характерні деякі наукові функції, що було пов'язано з Великими географічними відкриттями, а також з потребами розвиваючих наук і виробництва. Колекціонувались зразки тваринного і рослинного світу, мінерали, геодезичні й астрономічні інструменти, предмети, що становили етнографічний інтерес. Велику популярність набирають палацові зібрання - кунсткамери, мюнц-кабінети, натуралієн-кабінети, в яких концентрувались наукові, етнографічні й історично-художні цінності. З'явились і перші описи музеїв, а також музеологічні теоретичні твори. До того часу відносяться зібрання пам'яток античного мистецтва у Флоренції (Л.Медічі, 15 ст.), Римі (Ватиканські музеї, 16 ст.), Дрездені (Августа Саксонського, 16 ст.) та інші.

У 17-18 ст. формуються чисельні приватні колекції - історичні, археологічні, науково-природничі, мистецькі, багато з яких частково у 18 ст., а головним чином у 19 ст. лягли в основу державних національних музеїв.

В період розвитку капіталізму зростає об'єктивна потреба в розвитку музеїв, зростає музейна сітка з просвітницько-виховними й науковими функціями.

В першоджерелах 12-17 ст. зберігаються чисельні відомості про збереження історичних і художніх цінностей в соборах і монастирях у Владимирі, Києві, Новгороді. До 15-17 ст. відноситься формування колекцій "Оружейної палати" і сховище пам'яток Патріаршої ризниці в Москві. Відомі також колекції 16-17 ст., які належали Івану ІV, Б. Годунову, Ф.С. Милославському, В.В. Голіцину. У 1719 р. відкрився перший російський публічний музей - Кунсткамера в Петербурзі, в основі якої лежали колекції Петра І. З переходом Кунсткамери у відомство Академії наук музей перетворився у великий науковий заклад.

На протязі 2-ї половини 18-19 ст. виникли перші місцеві музеї в Іркутську (1782), Барнаулі (1827), Оренбурзі (1831), Астрахані (1836), колекції Артилерійського історичного музею (1756) і Ермітажу (1746) в Петербурзі; зібрання, безпосередньо пов'язані з виробництвом (модель-камери, натуральні кабінети Вільного економічного товариства, які на початку 19 ст. перетворились у музеї); створювалися історико-археологічні музеї у Миколаєві (1806), Одесі (1825), Петербурзі (Румянцевський музей, 1831) та інші.

Особливо швидко розросталася музейна сітка в середині 19 ст. Музеї виникали при статистичних комітетах, земствах, вчених архівних комісіях, наукових товариствах, університетах.

Розвиток сільського господарства і промисловості сприяло відкриттю Сільськогосподарського музею в Петербурзі (1859), Політехнічного музею у Москві (1872), кустарних відділів у місцевих музеях. Ріст національної самосвідомості, розвиток мистецтва, науки знайшли відображення у створенні Третьяковської галереї (1856), Російського історичного музею (1872), Руського музею (1898).

В 1899 р. в Києві був відкритий міський музей старожитностей та мистецтв, який став альма-матер багатьох музеїв на Україні. Сьогодні це Національний музей історії України. З історією музею пов'язано багато видатних імен. Це і перший директор, академік, мистецтвознавець М. Біляшівський, і всесвітньо відомий археолог Хвойка, який відкрив трипільську культуру. Це і Лебединцев, один із засновників журналу "Старожитності". І, звісно, допомога меценатів. Так, родини Ханенків, Терещенків допомагали у створенні музею власними колекціями.

Національний музей історії України - це ще й один з найбільших музеїв, що налічує величезні фонди, більш як 600 тисяч одиниць збереження і дійсно вважається найбільшою скарбницею. Значна частина його колекцій зберігається в Музеї історичних коштовностей України, який відкритий у Києві в 1969 р. як філія історичного музею. Міститься він у так званому Ковнірському корпусі Києво-Печерського історико-культурного заповідника. Серед експонатів - золоті та срібні предмети із скіфських курганів 5-4 ст. до н.е., вироби слов'янських і давньоруських майстрів 6-13 ст., витвори українських та російських ювелірів 16-20 ст., нумізматичний матеріал.

На Україні до 1917 р. було 36 різних музеїв. На кінець 1985 р. в Україні працювало 174 державних, близько 400 народних музеїв та 8 тисяч - на громадських засадах.

Загалом, сьогодні музейний фонд всієї України нараховує приблизно 4-5 млн. одиниць збережень. Сюди включені також і історичні цінності, які складають фонди Чернівецького краєзнавчого музею.

Чернівецький краєзнавчий музей засновано в травні 1863 р. любителями природи і старовини на добровільні пожертвування громадськості. В наш час у цьому найбільшому музеї області - понад 100 тисяч експонатів. Сьогодні - це своєрідний науково-методичний центр, який керує роботою всіх державних і громадських музеїв області, в тому числі і шкільних музеїв. Шкільні музеї сьогодні відіграють велику роль у поповненні та збагаченні музейного фонду України.

Сьогодні музеї ведуть велику дослідницьку й виховну роботу; комплектують і вивчають колекції, складають наукову документацію, забезпечують режим збереження і реставрації музейних предметів, видають монографії, каталоги, довідники, публікації першоджерел.

Про відношення до музеїв на сучасному етапі розвитку культури свідчить і той факт, що кожного року все прогресивне людство світу відзначає 18 травня - Міжнародний день музеїв.

# data[].attributes.attachment_link.title
З ІСТОРІЇ ВИНИКНЕННЯ ТА РОЗВИТКУ МУЗЕЇВ - 6 Березня 2012 - Блог - Освіта

# data[].attributes.attachment_link.description
В 1946 р. з метою сприяння миру і міжнародної безпеки шляхом розвитку співробітництва між державами в сфері просвіти, науки і культури була створена міжурядова організація ЮНЕСКО, спеціалізований заклад ООН. Штаб-квартира ЮНЕСКО сьогодні розташована в одному з найгарніших міст світу - Парижі.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вінницька ОУНБ 

# data[].attributes.attachment_link.title
Найцікавіші музеї світу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Найоригінальніші музеї світу

# data[].attributes.attachment_link.title
Як відвідати найвідоміші музеї світу онлайн