# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

Šajā periodā daudzas mazas apkaimes sanāca kopā uz izveidoja polises. Vislielākās polises bija Atēnas un Agora. Atēnas bija pirmā vieta pasaulē, kur tika izveidota demokrātija. Cilvēki tika sadalīti četrās kārtās. Tikai bagātie varēja būt deputāti, tomēr visi Atēnas iedzīvotāji varēja vēlēt, pat nabagie. Cilvēki sāka pielūgt dievus, kuri spēlēja lielu daļu no iedzīvotāju ikdienas.

2. Intelektuālie sasniegumi

Senās Grieķijas laikā parādijās tempļi, kuri tika celti pateicoties Grieķu dieviem, kā arī tos sākā pielūgt. Ar šo periodu arī parādīijās pirmā literatūra - Homēra "Iliāda" un "Odisēja". Cilvēki arī sāka veidot agoras, ap kurām vēlāk, piemēram, Atēnās tasīja vairāks dižas ēkas. Cilvēki sāka nodarboties ar teātra mākslu un izveidoja lielus tēatrus apkārt Grieķijai.

3. Mākslas jomas

Māksla šajā laikā ieguva lielu uzmanību. Izveidojās jauns stils vāzes apdarināšanai. Uz vāzēm sāka attēlot mitoloģiskas būtnes un ikdienas notikumus, kā arī tas tika pārsvarā attēlots ar melnām figurām un vēlāk ar sarkanām, kas bija jauns izgudrojums. Statujas šajā laikā tika veidotas no keramikas un bronzas, kā arī statujas pārsvarā stāvēja uz vietas , izteiksmīgiem skatiem un smalkiem drāžiem. Parādijas arī jauns mākslas stils mozaika. Tas tika izveidot helēniskajā periodā. Šajā periodā Atēnās radās jauni teātra stili, proti, jaunā komēdija, bet šis periods bija pēdējais Senās Grieķijas vēsturē, jo periods beidzās ar Romas uzvaru pār Grieķiju un tas pakļaušanu savā impērijā.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

Senājai Romai ir ļoti plaša vēsture. Visas vēstures laikā Romā pastāvēja klašu sistēma. Zemākie bija vergi un augstākie bija patricieši. Senajā Romā pastāvēja ari noteikumi. Šie noteikumi tika atjaunoti impērijas laikā, un kopš tā laika tie tika izmantoti visā rietumu Eiropā līdz pat 17. gadsimtam. Republikas laikā cilvēki varēja piedalīties vēlēšanās, izņemot sievietes, bet ar impērijas sākumu, tā iespēja pazuda un vēlētāju vietā imperators izvēlējās sev vienu priekšsēdētāju, ar ko konsultējas saistībā ar valdīšanu. Vīrieši šajā laikā tika uzskatīti par galvenajiem ģimenes pārstāvjiem, kaut arī sievietēm arī tika dotas iespējas izpausties valstī, izņemot spēju puedalīties vēlēšanās. Romā tika pielūgti daudzi, no Grieķijas aizgūtie dievi, tomēr vēlāk šo dievu pielūgšanu nomainīja kristietība kults.

2. Intelektuālie panākumi

Ļoti daudzi no Antīkās Romas intelektuāliem panākumiem nesaistās ar mākslu, tomēr ir daži, kas ir sasitīti. Antikājā Romā tika izvedotas pirmās saistvielas, kas saturējā daudzas senās ēkas līdz mūsdienām. Ļoti daudz idejas viņi ieguva no Grieķiem, piemēram, mitoloģiju, amfiteātrus un dramaturģiju.

3. Mākslas jomas

Antīkās Romas laikā daudzas mākslas jomas tika attīstītas. Arhitektūrā tika izveidotas saistvielas, kas atļāva šīm ēkām pastāvēt līdz mūsdienām. Pats slavenākais no arhitektūras darbiem būdams Kolizejs, Pantheons un Forum Romanum. Romieši daudz ieguldīja sava valodā, latīņu valodā, no kuras arī dzima daudzas eiropiešu valodas. Dramaturģijā tika attīstīta, un pazīstami ir daudzi komiķu darbi, kā arī Plauta un Terencijs. Skulptūras mākslā dominēja portetu skulptūras. Mozaīkas bija sastopamas daudzās Romiešu mājās gan uz sienām, gan grīdās.

# data[].attributes.body
Bizantijas impērija

1. Sabiedrība

Bizantijā bija attīstijusies sarežģīta sociālā un administratīvā sistēma. Imperatora sēta Konstantinopolē bija politiskais un kultūras centrs, un liela uzmanība tika pievērsta arī pilsētu dzīvei un infrastruktūrai. Bizantijas literatūra lielā mērā bija balstīta uz antīkās Grieķijas klasisko darbu un interpretāciju un komentēšanu. Grieķu valoda bija izplatīta gan zinātnē, gan literatūrā. Liela daļa no iekdienas dzīves bija atkarīga no kristietības, it īpaši ar Austrumiem raksturīgo pareizticību. Baznīcai bija svarīgs sabiedrības elements, un mākslas bieži attēloja reliģiskus notikumus un figūras. Klašu sistēma vēl joprojām pastāvēja no Antīkas Romas laikiem, toties sievietes loma mainījās. Sievietēm netika atļauts piedalīties jebkādos publiskos notikumos, bez vīra piekrišanas.

2. Intelektuālie panākumi saistībā ar mākslu.

Bizantijas impērija nebija daudz zinātnisko atklājumi saistībā ar mākslu, jo daudzus stilus un veidošanas metodes viņi aizguva no Romas impērijas. Tomēr Bizantijā tika izveidota viena no vecākajām mācību iestādēm pasaulē, kā arī Bizantija saglābāja daudzus Senās Grieķijas principus rakstīšnā un zinātnē.

3. Mākslas jomas

Māksla stili bieži neatšķīrās no Romas, piemēram, Bizantijas kultūrā tika ļoti daudz izmantotas mozaīkas. Pārsvarā visi mākslas darbi tika attaicināti uz ticību. Reti bija laiki, kad mākslas darbos netika attēlots, kaut kas saistīts ticību. Toties Bizantijā tika arī izveidota viena no visskaistākajām ēkam mūsdienās- Hagia Sophia. Bizantijas galvaspilsētā Konstantinopolē (tagadējā Stambulē) atrodas Hagia Sophia, grandioza bazilika, kas vēlāk pārvērsta mošejas, raksturīga ar kupolu un intrikātiem mozaīkām.

Viduslaiku Eiropa

1. Sabiedrība

Viduslaiku Eiropā, kā visur citur pastāvēja hierarhija. Tajā laikā Eiropā bija iplatīta Feodoļu sitēma. Pastāvēja feodoļu piramīdas, kur karaļi un impērijas vadītāji, kurus atbalstīja baroni un feodoļi, bija pašā augstākajā slānī un zemnieki, un saimnieki bija pašā zemākajā slānī. Zemniekiem bija jārūpējas par feodoļu zemēm kopā ar saimniekem. Feodoļiem piederēja lieli zemes gabali un tos deva saimniekiem un zemniekiem, lai par tām rūpētos. Bieži vien šiem saimniekiem bijas muižas, kur viņi kopā ar zemniekiem strādāja. Ne tikai Eiropā attīstijās zmeniecība, bet arī sākās veidoties daudzas pilsētas. Cilvēkus, kas nodarbojās ar amatniecību, tirdzniecību un veidoja profesionālus darbus, tika saukti par cepļiem. Šajā laikā arī liels spēks bija baznīcām, kas ne tikai valdījā pār ticību visā vidulaiku Eiropā, bet iesaistījās arī valsts valdībā.

2. Intelektuāli panākumi saistībā ar mākslu.

Šajā laikā bija daudzi zinātnes un mākslas stilu panākumi. Viens no tiem bija Gotiskās stila veidotās katedrāles. Gotikas stila katedrāles kļuva par šī laikmeta izcilākajiem arhitektūras pieminekļiem. Katedrāles bija augstas, ar vitražu logiem un stāvkokiem. Piemēri ietver Chartres, Notre-Dame un Canterbury katedrāles. Mūki un roku kopēji sāka grāmatās izveidot ilustrācijas un miniatūras, kas paplašināja gan iespējamo grāmatu pievilcību, gan atļāva reliģiskus rakstus paildināt ar šīm ilustrācijām. 1440. gadā Johans Gūtenbergs izveido grāmatu presi, kas atļāva daudziem reliģiskiem rakstiem saglabāt savu autentiskumu līdz mūsdienām, kā arī piedāvāt atvieglot mūku rakstīšanas darbus.

3. Mākslas jomas

Viduslaiku periodā parādijas daži no pazīstamākajiem stiliem Eiropā. Šajā laikā Eiropā izveidojās Gotikas un Romas stils. Šī stila ietekmē tika izveidotas daudzas baznīcas, un Gotikas katedrālēs tika izmantoti vitražu logi, kur attēlojumi bieži bija no Bībeles stāstiem vai svēto dzīves notikumiem. Piemēram: Chartes, Notre-Dame un Canterbury katedrāles. Ne tikai viduslaikos attīstijās arhitektūra, bet arī rakstības māksla. Rakstība parsvarā balstijās uz reliģiskiem tekstiem, kam bieži nebija zināmi autori. Eiropā parādijas jauni rakstības stili - episkie dzejoļi, prozas pasakas un romancēm. Viens no pirmajiem episkajiem dzejoļiem bija 1000. gadā izdotais "Beowulf". Lai gan šī rakstība nebija tik populāra, kā reliģiskie raksti, toties viduslaiku periodu nevar aizmirst bez ielas mākslas. Ielas mākslā ietilpa trubadūri un truvēri. Trubadūri izpildīja serenādes gan spāņu, gan franču, gan vecajā portugāļu, kataloniešu un grieķu valodās. Truvēri bija dzejoļu komponisti, kas savas idejas aizguva no trubadūriem.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

Renesanses Itālijā cilvēka loma sabiedrībā pieredzēja ievērojamu pārmaiņu, kas atšķīrās no viduslaiku dominējošās feodālās sistēmas. Šajā laikā notika kultūras, intelektuālas un sociālas izmaiņas, uzsvēršot cilvēku individuālās iespējas, brīvību un cilvēcisko potenciālu. Plurālisms un reliģiskās brīvības iezīmes palielināja cilvēku iespēju izvēlēties un izprast dažādas reliģiskās un filozofiskās perspektīvas. Reliģiskajā domāšanā tika uzsvērta personīgā attiecība starp cilvēku un Dievu, pārkāpjot viduslaiku mērķi starpniecības un mācekļu varas.

2. Intelektuālie panākumi saistībā ar mākslu.

Renesesance ir raksturīga ar spēcīgu interesi par antīko kultūru un zināšanu meklējumiem, kas iezīmēja pāreju no viduslaiku uz moderno laikmetu. Šajā periodā veidojās un attīstījās jaunas domas par cilvēku dzīvi, zinātni, reliģiju un mākslu. Leonardo da Vinči bija universāls ģenija, kas strādāja ne tikai kā mākslinieks, bet arī kā zinātnieks, inženieris un filozofs. Viņa zinātniskie un anatomiskie pētījumi ietekmēja viņa mākslas darbus, iedvesmojot dabas precizitāti un cilvēka anatōmijas detalizētību. Brunelleski bija arhitekts un inženieris, kas projektēja slaveno "Duomo" kupolu Florencē, izmantojot inovatīvas tehnikas. Viņa darbs veicināja arhitektūras attīstību un radīja jaunu pieeju celtniecībai.

3. Mākslas jomas

Renesances laikā parādijās daudz jaunu stilu mākslas jomās. Mākslinieki kā Filippo Brunelleski un Masačio attīstīja lineāro perspektīvu, kas ļāva radīt dziļuma un trīsdimensiju efektu mākslas darbos. Skulptūras izveide atdzima ar izcilīgu darbu, tostarp Mikelanđželo "Dāmas Klēmenta" un Donatello "Dāvids". Mūzikas jomā attīstījās jauni stili, piemēram, madrigāls, un polifonija ieguva popularitāti, kā arī parādijās interese par antīko drāmu. Commedia dell'arte, itāļu improvizēta komēdija, ar savām maskām kļuva par izplatītu izklaidi. Mākslinieki kā Filippo Brunelleski un Masačio attīstīja lineāro perspektīvu, kas ļāva radīt dziļuma un trīsdimensiju efektu mākslas darbos. Mikelanđželo bija izcilis skulptors un gleznotājs, pazīstams ar darbiem kā "Dāvids" un "Sistīnas kapella", kur dominē cilvēka anatomiskā precizitāte un emocionālā spēja. Rafaels izcēlās ar harmoniskiem un elegantiem gleznu kompozīcijām, ieskaitot "Madonnas" un "Skolas Atēnās", kur redzams ideāls cilvēka proporciju attēlojums.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

Ziemeļu Renesanses laikā, cilvēka loma sabiedrībā piedzīvoja svarīgas izmaiņas, atšķirīgi no viduslaiku feodālās sistēmas. Šajā periodā uzplauka cilvēciskais centrētums un interese par cilvēka individuālajām iespējām un potenciālu. Šajā laikā pieaugošā interese par antīko kultūru veicināja cilvēka centrētumu un indivīdu vērtības. Cilvēka dzīves, spēju un individualitātes uzsvēršana kļuva par svarīgu kultūras un sociālās domas elementu. Bagātie un ietekmīgie cilvēki kļuva par mecēniem, kas atbalstīja māksliniekus, zinātniekus un domātājus. Mecenātisms veicināja jaunu ideju izplatīšanos un inovācijas. Māksla un zinātne sastapa savstarpēju iedarbību un attīstību. Mākslinieki un zinātnieki meklēja inspirāciju cits citā, radot jaunas izpausmes un atklājumus. Pilsētu attīstība veicināja jaunas sociālās struktūras, un cilvēki aktīvi iesaistījās tirdzniecībā un ekonomikā, mainot tradicionālās feodālās attiecības. Mākslas darbi un literatūra sāka attēlot cilvēka dzīvi, emocijas un individuālās pieredzes, izceļot indivīda un cilvēku kopumā nozīmīgumu.

2. Intelektuālie panākumi sasitībā ar mākslu

Ziemeļu Renesanses laikā bija vērojami daudzi intelektuālie panākumi saistībā ar mākslu, jo šajā periodā attīstījās jauni domas veidi un mākslinieciskie izteiksmes līdzekļi. Piemēram, humanisma principi veicināja cilvēka centrisma uzsvēršanu, izceļot cilvēka indivīdualitāti un radošumu. Mākslinieki sāka attēlot cilvēku kā aktīvu un domājošu būtni, kas veido pasauli ap sevi, tehniskie progresā ietilpstošie izgudrojumi un jaunāki materiāli ļāva māksliniekiem eksperimentēt ar glezniecības tehnikām, izmantojot eļļas krāsas un izveidojot daudzslāņainas gleznas, literārie darbi un humanistiskās idejas ietekmēja mākslas darbu saturu un tēlu attēlojumu, mākslinieki bieži izmantoja literatūru kā iedvesmas avotu savos darbos, kā arī Ziemeļu Renesansē attīstījās arī zinātniskā pētniecība, kas ietekmēja mākslas pieeju perspektīvai, proporcijām un dabiskai gaismas izmantošanai.

3. Mākslas jomas

Šajā laikā mākslinieki meklēja jaunas izteiksmes formu, ietekmēti gan no itāļu Renesanses, gan vietējām tradīcijām, tādēļ mākslinieki pievērsa uzmanību detalizācijai un rūpīgai attēlošanai. Viņi centās radīt dzīvus un reālus attēlus, izmantojot bagātīgu krāsu paleti un aprakstītas ainavas. Portreta māksla kļuva par svarīgu žanru Ziemeļu Renesanses laikā. Mākslinieki centās ne tikai atspoguļot portretējamo fizisko izskatu, bet arī iekļaut viņa personību un stāstu. Šajā laikā bija sastopami daudzi intelektuāli un talantīgi mākslinieki, piemēram, Nīderlandes mākslinieks Jan van Eyck ir viens no nozīmīgākajiem Ziemeļu Renesanses pārstāvjiem. Viņš spēja radīt gleznas ar izcilu detalizētību un reālisma izjūtu. "Lielais Arnold de Guevara" ir viens no slavenākajiem van Eyck darbiem. Ziemeļu Renesancē bieži attēloja mūzikas un tekstila elementus. Gleznās bieži varēja redzēt mūzikas instrumentus un detalizētu apģērbu attēlojumu, kas norādija uz mākslinieku interesi par ikdienas dzīvi un materiālo kultūru.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

Absolūtisma laikā cilvēku loma sabiedrībā stipri atšķīrās atkarībā no to sociālā stāvokļa un statusa. Monarhi unaugstākā elite- viņiem bija galvenā loma valsts pārvaldībā un politiskajā lēmumu pieņemšanā, un viņi bieži sponsorēja mākslu, kultūru un zinātni, lai uzlabotu savu sabiedrisko atspēri. Aristrokrātija un nabadzīgā elite- viņi nodrošināja monarhu ar finansiālu un politisku atbalstu, kā arī bija iesaistīti valsts pārvaldē un militārajās struktūrās. Mākslinieki un intelektuāļi- viņi radīja kultūras saturu, kas atspoguļoja un konsolidēja monarhu un aristokrātiju dominējošos ideālus un vērtības. Baznīca- viņiem joprojām bija svarīga loma sabiedrības morālās un garīgās vadlīnijās, kā arī izglītības un labdarības darbos. Strādnieki un zemnieki- viņi piedzīvoja samazinātu politisko ietekmi un tiesības. Viņu galvenais uzdevums bija strādāt uz zemes un nodrošināt resursus un bagātību monarha, un aristokrātijas priekšrocībā. Pilsētnieki- viņiem bija lielākas brīvības un iespējas nekā lauku iedzīvotājiem, taču viņu politiskā loma bija atkarīga no konkrētās valsts politiskās sistēmas. Mazākumtautības un nepriviliģētie- viņiem bija ierobežotas tiesības un sociālās iespējas absolūtisma sabiedrībā. Viņi varēja piedzīvot diskrimināciju un nelabvēlīgus apstākļus, it īpaši tad, ja viņi atšķīrās no sabiedrības vairākuma reliģiski vai etniski.

2. Intelektuālie panākumi

Absolūtisma laikā bija svarīgi intelektuālie panākumi saistībā ar mākslu, jo tā bija viena no galvenajām lomām, kas atbalstīja un attaisnoja monarhu un aristokrātiju dominējošo varu un prestižu. Monarhi un aristokrāti bija būtiski kultūras mecēni absolūtisma laikā. Viņi nodrošināja finansiālu atbalstu māksliniekiem, mūziķiem, literātiem un arhitektiem, kas veicināja inovācijas un jaunas mākslas izpausmes. Absolūtisma laikā notika ievērojama arhitektūras attīstība, un tika būvētas grandiozas pilsētas un pili, lai demonstrētu monarhu un aristokrātijas varu. Piemēri ietver Versaļas pili Francijā un Eremitāžu Krievijā. Absolūtisma laikā tika popularizētas operas un teātra izrādes, kas bija būtiskas kultūras izpausmes. Monarhi un aristokrāti bieži sponsorēja šīs izrādes, lai demonstrētu savu izsmalcinātību un kultūras izpratni.

3. Māksla

Absolūtisma laikā māksla bija cieši saistīta ar politisko, sociālo un reliģisko vidi, kurā dominēja monarhu un aristokrātijas varas centri. Šajā laikā mākslinieki bieži kalpoja kā valsts propagandas instruments, cenšoties uzslavēt un glorificēt monarhu un aristokrātiju, kā arī veicināt viņu politiskās un sociālās vērtības. Absolūtisma laikā dominēja baroka māksla, kas raksturīga ar savu dramatisko un emocionālo stilu. Baroka gleznas un skulptūras bieži ir krāsainas, detaļām bagātas un piepildītas ar simboliku, atspoguļojot monarhu un aristokrātijas varu un prestižu, kā arī portreta māksla bija ļoti populāra absolūtisma laikā, jo tā kalpoja kā veids, kā parādīt monarhu, aristokrātiju un to tuviniekus. Portreti bieži tika gleznoti ar lielu detaļu un kvalitāti, lai uzsvērtu viņu statusu un bagātību. Mākslinieki absolūtisma laikā veica daudzas inovācijas glezniecībā un skulptūrā. Viņi eksperimentēja ar jaunām tehnikām un stilistiskiem elementiem, radot daudzveidīgus un interesantus darbus, kas atspoguļoja monarhu un aristokrātiju.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

Apgaismības laikā cilvēku loma sabiedrībā bija ļoti mainīga un atkarīga no dažādiem faktoriem, piemēram, sociālā stāvokļa, izglītības līmeņa un politiskās piederības. Šajā laikā daudzi cilvēki aktīvi piedalījās kultūras, politikas un intelektuālajā dzīvē, cenšoties ietekmēt sabiedrības attīstību un veicināt progresu. Daži piemēri ietver: Filozofi un domātāji- viņi izvirzīja jaunas idejas par saprāta, brīvības un cilvēktiesību nozīmi. Viņu darbi un idejas ietekmēja sabiedrības uzskatus un veicināja izmaiņas politiskajā un sociālajā jomā. Rakstnieki un publicisti- izplatīja apgaismības idejas un kritizēja esošās sabiedrības struktūras un nelietderīgas prakses. Viņi rakstīja žurnālus, esejas un politiskos pamphletus, kas uzskatāmi veicināja sabiedrības domāšanas pārmaiņas. Mecenāti un bagātie- finansiāli atbalstīja māksliniekus, zinātniekus un domātājus, veicinot kultūras attīstību un zinātnisko inovāciju. Viņi bieži veidoja izglītības institūcijas un kultūras centrus, kas bija svarīgi apgaismības kustības veicināšanai un baznīcas pārstāvji- joprojām bija ietekmīgi apgaismības laikā, taču viņu ietekme pakāpeniski samazinājās, jo cilvēki sāka apšaubīt tradicionālās reliģiskās autoritātes un sāka uzskatīt par svarīgāku racionālo domāšanu un zinātnisko pētniecību.

2. Intelektuāli sasniegumi saistībā ar mākslu

Apgaismības laikā intelektuālie panākumi saistībā ar mākslu bija nozīmīgi, jo māksla kļuva par spēcīgu līdzekli, lai izplatītu apgaismības idejas un kritizētu esošās sabiedrības struktūras. Apgaismības laikā mākslinieki izmantoja savus darbus, lai kritizētu esošās sabiedrības struktūras un nelietderīgas prakses. Viņi izveidoja satīru, politiskas allegorijas un citus mākslas darbus, lai atklāti izteiktu savas domas par politisko un sociālo vidi, kā arī apgaismības laikā māksla veicināja brīvu domāšanu un izpratni. Mākslinieki radīja darbus, kas aicināja skatītājus uzdot jautājumus, pārdomāt idejas un kritiski novērtēt pasaules apkārtējo. Apgaismības laikā māksla bieži kritizēja esošās sabiedrības struktūras un aicināja uz reformām. Mākslinieki radīja darbus, kas atklāti parādīja netaisnību un varas ļaunumu, veicinot diskusijas un kustību uz sociālo un politisko pārmaiņu virzienā un māksla daudzās valstīs kritizēja baznīcu un tradicionālo reliģiju. Tas bija saistīts ar deisma uzplaukumu un pieaugošo kritiku pret reliģiskajām institūcijām un dogmām, kas izplatījās caur literatūru, gleznām un citiem mākslas darbiem.

3. Mākslas jomas

Apgaismības laikā māksla piedzīvoja būtiskas pārmaiņas un attīstību, atspoguļojot sabiedrības pārmaiņas un jaunās idejas par saprātu, brīvību un progresu. Šajā periodā māksla kļuva par spēcīgu līdzekli, lai izplatītu apgaismības idejas un kritizētu esošās sabiedrības struktūras. Šajā laikā māksla attīstīja jaunus izpausmes veidus un stilus. Piemēram, romantisms un klasicisms bija divi no nozīmīgākajiem mākslas virzieniem, kas attīstījās apgaismības laikā un ietekmēja vēlākus māksliniekus un kultūras kustības. Māksla kļuva par svarīgu līdzekli izglītībai un publiskai informēšanai apgaismības laikā. Tika veidotas gleznu un skulptūru kolekcijas, bibliotēkas un muzeji, lai popularizētu zināšanas un veicinātu sabiedrības izglītību. Šajā laikā bija vērojams baroka mākslas noriets – pompozais un pārsātinātais baroks, kas bija kalpojis absolūtisma spožuma demonstrēšanai, pārveidojās intīmā mākslas stilā – rokoko. Vēl viens mākslas virziens, kas valdīja pār Eiropu no 17.-19. gadsimtam bija klasicisms. Klasicisms bija mākslas stils un estētikas virziens, kas valdīja gan literatūrā, gan teātra mākslā, gan tēlotāj mākslā, gan mūzikā un arhitektūrā, atdarinot Senās Grieķijas un Senās Romas mākslu un estētiku.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrība

  Strauja urbanizācija un rūpniecība:

Rūpniecības revolūcija ieviesa būtiskas pārmaiņas sabiedrībā, koncentrējot cilvēkus pilsētās un radot strauju urbanizāciju. Mazāk cilvēku palika laukos, un lielākā daļa sāka strādāt rūpnīcās.

Sabiedrība dalījās vairākos slāņos: augošā buržuāzija (vidusšķira), aristokrātija un strādnieku klase. Strādnieku dzīves apstākļi bieži bija slikti, bet buržuāzija baudīja industrializācijas priekšrocības.

Darba un dzīves apstākļi:

Strādnieku klase cieta no ilga darba laika, zemām algām un necilvēcīgiem apstākļiem rūpnīcās un pilsētu nomalēs.

Rūpniecības attīstība veicināja arī arodbiedrību un sociālo kustību veidošanos, kuras pieprasīja darba apstākļu uzlabošanu un vienlīdzīgas tiesības.

Politiskās pārmaiņas:

19. gadsimts bija revolucionāru un reformu laikmets. Tika cīnīts par demokrātiskām reformām, strādnieku tiesībām un sieviešu emancipāciju. Lielas sociālas kustības (piemēram, marksisms) izvirzīja idejas par ekonomisko un sociālo vienlīdzību.

Izglītības paplašināšanās:

Industrializācija veicināja sabiedrības izglītību, jo bija nepieciešami tehniski izglītoti darbinieki. Tika attīstītas skolu sistēmas, un izglītība kļuva pieejamāka arī strādnieku bērniem.

2. Intelektuālie sasniegumi

Zinātniskā un tehnoloģiskā revolūcija:

19. gadsimtā bija nozīmīgs zinātnisko atklājumu laikmets. Tā laika izcilākie zinātnes sasniegumi ietvēra:

Darvina evolūcijas teoriju ("Par sugu izcelšanos", 1859), kas radikāli mainīja priekšstatus par dzīvības attīstību.

Elektromagnētisma un ķīmijas attīstību (Fāradejs, Mendeljejevs).

Pirmo elektrisko ierīču, piemēram, spuldzes (Edisons), un jaunu transporta līdzekļu, piemēram, vilcienu un tvaikoņu, izgudrošanu.

Zinātniskā metode kļuva par galveno pieeju pētniecībai.

Sociālās un ekonomiskās teorijas:

Marksisms (Kārlis Markss un Frīdrihs Engelss) piedāvāja teorijas par kapitālisma kritiku un cīņu par strādnieku tiesībām.

Liberālisms un utilitārisms (Džons Stjuarts Mills, Džeremijs Bentams) veicināja demokrātijas un sociālo reformu idejas.

Literatūras un filozofijas attīstība:

Literatūrā tika analizēti sabiedrības konflikti, industrializācijas sekas un cilvēka iekšējā pasaule (piemēram, Dostojevskis, Dikenss).

Filozofijā dominēja idejas par cilvēka brīvību, progresu un sabiedrības pārveidošanu.

3. Mākslas jomas

Māksla un literatūra piedzīvoja dažādas stilistiskas pārmaiņas:

Naturālisms un reālisms: Rakstnieki un mākslinieki, piemēram, Emilijs Zola un Gustavs Kurbe, koncentrējās uz ikdienas dzīves attēlošanu ar visām tās grūtībām un nepilnībām. Viņi uzsvēra dabas un cilvēka attēlojumu ar lielu detalizāciju.

Impresionisms: Šī kustība radās kā reakcija pret akadēmiskajiem mākslas kanoniem, uzsverot subjektīvos iespaidus, gaismu un krāsu. Mākslinieki, piemēram, Klods Monē un Kamils Pisaro, radīja darbus, kas atspoguļoja gaismas spēli un ikdienas ainas.

Romāna attīstība: Literatūras jomā šajā laikā uzplauka romāna žanrs. Rakstnieki, piemēram, Viljams Mākpīss Takerajs un Fēlikss Mendelsons, radīja plaši pazīstamus darbus, kas izpēta cilvēka dabu un sabiedrības problēmas.

# data[].attributes.body
1. SABIEDRĪBAS RAKSTUROJUMS MODERNISMA LAIKMETĀ

Modernisma laikmetā sabiedrība piedzīvoja fundamentālas pārmaiņas. Tradicionālās struktūras un priekšstati tika apšaubīti, mainījās cilvēka loma sabiedrībā, un parādījās jaunas vērtību sistēmas.

1. Urbanizācija un industrializācija
Sabiedrība strauji pārgāja no lauksaimniecības uz rūpniecību un pakalpojumiem. Miljoniem cilvēku pārcēlās uz pilsētām, veidojot lielpilsētas ar jauniem sociāliem slāņiem un konfliktiem. Rūpnīcu dzīve un strādnieku šķiras realitāte kļuva par daudzu mākslinieku uzmanības centru.

2. Tehnoloģiju un zinātnes ietekme
Dzelzceļš, telefons, elektrība un vēlāk – radio un kino – mainīja cilvēka pieredzi par telpu, laiku un informācijas izplatību. Sabiedrība kļuva arvien vairāk piesaistīta tehnoloģijām un masu saziņai.

3. Kara traumas un sabiedriskā vilšanās
Pirmais un Otrais pasaules karš radīja milzīgu vilšanos līdzšinējā civilizācijas attīstības ideālā. Cilvēki juta, ka tradicionālās vērtības – ticība, valstiskums, morāle – ir izgāzušās. Tas veicināja eksistenciālismu un nihilismu.

4. Jaunas identitātes kustības
Modernisms sakrita ar vairākām sociālām kustībām: feminisms, darbinieku tiesību aizstāvēšana, kolonialisma kritika, pilsonisko tiesību cīņas. Cilvēki sāka apzināties, ka identitāte nav dota, bet veidojama – dzimums, rase, klase, seksuālā orientācija kļuva par diskusiju tematiem.

5. Individuālisms un modernā apziņa
Sabiedrībā radās priekšstats par indivīdu kā sarežģītu, pretrunīgu būtni. Cilvēki aizvien vairāk fokusējās uz savu iekšējo pasauli, vientulību, neziņu un eksistenciālu meklējumu.

2. INTELEKTUĀLIE SASNIEGUMI MODERNISMA LAIKMETĀ

Modernisma laikmets bija intelektuālās eksplozijas laiks, kurā tika pārskatītas pamatvērtības un domāšanas struktūras.

1. Filozofija un psiholoģija

Frīdrihs Nīče pasludināja "Dievs ir miris", radot filozofijas pagriezienu uz subjektīvu patiesību un morāles relativismu.

Zigmunds Freids un Karls Gustavs Jungs radīja psihoanalīzi, pētot bezsamaņu, sapņus un cilvēka iekšējo konfliktu. Tas būtiski ietekmēja gan literatūru, gan mākslu.

Eksistenciālisti (Sārtrs, Kamī, de Bovuāra) apgalvoja, ka cilvēks ir “lemts brīvībai” – pats atbild par savas dzīves jēgu pasaulē, kurā objektīvs jēgas avots trūkst.

2. Zinātne un tehnoloģija

Einšteina relativitātes teorija un kvantu mehānika apšaubīja klasisko laika, telpas un realitātes uztveri.

Atklājumi medicīnā, bioloģijā un ķīmijā ļāva paildzināt dzīvi un uzlabot veselību, bet vienlaikus radīja arī bailes (piemēram, atombumba).

3. Kultūra un masu komunikācija

Parādījās kino kā jauna mākslas forma ar milzīgu ietekmi uz masu uztveri (Čārlijs Čaplins, ekspresionistiskā vācu filma, Holivudas zelta laikmets).

Radio, prese un vēlāk televīzija mainīja informācijas plūsmu un kultūras patēriņu – veidojās “masu sabiedrība”.

3.   MĀKSLAS JOMAS RAKSTUROJUMS MODERNISMĀ

Modernisms mākslā bija nepārtraukts eksperimentēšanas, revolūcijas un novatorisma process. Tika atmestas klasiskās formas un uzsvars tika likts uz subjektīvo redzējumu, fragmentāciju un realitātes relativitāti.

1. Vizuālā māksla

Impresionisms (Monē, Manē, Degā): centieni atainot mirkļa iespaidu, gaismu un kustību.

Ekspresionisms (Munch, Kokoschka): māksla kā emociju sprādziens, bieži tumša un satraucoša.

Kubisms (Pikaso, Braks): pasaules uztvere caur ģeometriskām formām un vairākiem perspektīvas punktiem vienlaikus.

Dadaisms un sirreālisms (Duchamp, Dalī, Magrits): absurda estētika, zemapziņas izpausmes, sapņu loģika, ironija.

Abstraktais ekspresionisms (Polloks, Rotko): māksla bez konkrēta objekta, ar uzsvaru uz procesu un iekšējo izjūtu.

2. Literatūra

Autori kā Džeimss Džoiss, Frāns Kafka, Virdžīnija Vulfa rakstīja par subjektīvo uztveri, laika izjūtas relatīvitāti un indivīda izolāciju.

Notika apziņas plūsmas metode, fragmentēts naratīvs, daudznozīmība un simbolisms.

Literatūra kļuva mazāk didaktiska, vairāk eksperimentāla un filozofiska.

3. Mūzika

Arnolds Šēnbergs ieviesa atonālo mūziku un dodekafoniju.

Stravinskis (“Pavasara iesvētīšana”) izraisīja šoku ar ritmisko, brutālo skaņurakstu.

Džeza mūzika (Luiss Ārmstrongs, Džūka Elingtons) kļuva par jaunu mākslinieciskās brīvības simbolu – improvizācija, individualitāte.

4. Arhitektūra un dizains

Bauhaus kustība (Vācija): funkcionalitāte + estētika, form follows function. Vienkāršība, tīras līnijas, stikls, tērauds.

Le Corbusier, Frank Lloyd Wright attīstīja mūsdienu arhitektūras idejas – atvērtas telpas, daudz gaismas, cilvēka dzīves kvalitātes uzlabošana caur vidi.