# data[].attributes.body
Epitetas– tai vaizdingai asmens, daikto, reiškinio ar veiksmo ypatybę nusakantis žodis. Pvz.: Atnešiau tau baltos duonelės, sūrios druskelės...

Deminutyvas– tai su priesaga sudarytas išvestinis žodis, turintis mažybinę ar maloninę reikšmę. Pvz.: Gulbelės seselės, padėkit man vargelį vargti!

Vaizdingas veiksmažodis – tai raiškiai, vaizdingai veiksmą nusakantis žodis. Pvz.: Vėjas pūstelėjo, žemė sudrebėjo, medžiai sutreškėjo.

Antonimai – priešingos reikšmės žodžiai. Pvz.: Kitą kartą ėjusios per svietą teisybė ir neteisybė.

Sinonimai– tai skirtingai skambantys tos pačios arba artimos reikšmės žodžiai. Pvz.: Oi ąžuole, ąžuolėli, atsidaryk, atsiverki!

Palyginimas – tai vaizdingas dviejų panašių dalykų sugretinimas. Pvz.: Kaip didelis? Kaip žirnis! Kaip drūtas? Kaip akmuo. Kaip lengvas? Kaip plunksna.

Įasmeninimas– tai vaizdingas perkeltinės reikšmės pasakymas, suteikiantis žmogaus savybių gamtos reiškiniams, gyvūnams, daiktams. Pvz.: Senybėj medžiai šnekėdavo.

Frazeologizmas – tai pastovus žodžių junginys, turintis vieno žodžio reikšmę. Pvz.: Laumės juosta – vaivorykštė. Širdis į kulnus nukrito.

# data[].attributes.body
Kai tiesioginė kalba eina po autoriaus žodžių, po jų rašomas dvitaškis.

Tėvas atsivertė albumą ir parodė į nuotrauką:

– Štai senelio sodyba.

Kai tiesioginė kalba eina prieš autoriaus žodžius, prieš ją rašomas brūkšnys ir ji pradedama didžiąja raide.

– Bus ankstyvas pavasaris, – pranešė teta.

Kai autoriaus žodžiai įsiterpę į tiesioginę kalbą, po autoriaus žodžių gali būti rašomas taškas ir brūkšnys arba kablelis ir brūkšnys, arba dvitaškis ir brūkšnys.

– Bus audra, – pasakė tėvas. – Uždaryk langus.

Arba

– Bus audra, – pasakė tėvas, – uždaryk langus.

# data[].attributes.body
Nosinės balsės ą, ę, į rašomos žodžių šaknyje tada, kai giminiškų žodžių šaknyse kaitaliojasi tarpusavyje.

Drįsti, drąsa, drąsus, drąsuolis, drąsiai, …

Grįžti, grąža, grąžinti (skolą), grįžimas, grįžčioti, saulėgrąža, gręžti, grąžtas, gręžinys, gręžimas, Grįžulo Ratai, grįžtė, grįžtuvės, sugrąžtai, atogrąža, grįžulas, grąžyti, … Tęsti, tįsti, tįsčioti, tįstelėti, tąsyti, tęsinys, tąsus, tįsoti (būti nusitęsusiam), ištįsėlis, tįsalas, tąsa, patąsa (bastūnas), …, tačiau tysoti (gulėti). Mąstyti, mįslė, mąstymas, mąstytojas, … Rąžytis, įsiręžti, rąžymasis, rąžulys (ryt. rąžas), …

Tręšti, trąšos, tręšimas, …

Rąstas, ręsti, …

Spąstai, spęsti, …

Skląstis, sklęsti, …

# data[].attributes.body
Nosinės balsės rašomos žodžių šaknyje prieš, kai ą, ę, į, ų giminiškų žodžių šaknyse kaitaliojasi su an, en, in, un.

Lįsti – lindo,

skęsti – skendo,

skųsti – skundė,

galąsti – galando,

gręsti (gremžti, skusti; kasyti) – grendė,

grįsti – grindė,

ręsti – rentė,

siųsti, siųstuvas – siuntė,

išsigąsti, gąsčioti, nuogąstauti, išgąstis – išsigando,

Kęstutis, kęsti – kentė,

švęsti – šventė,

spręsti – sprendė,

žįsti – žindo,

spęsti – spendė,

sklęsti – sklendė,

spįsti (pradėti šviesti), spįsta – spindo,

kąsti, kąsčioti, kąsnoti, kąsniuoti, kąsnis – kando,

bręsti – brendo,

mįslė – minti,

ląsta, ląstelė, ląsteliena – lindo,

pažįstamas – pažinti.

# data[].attributes.body
Nosinės ą, ę rašomos šių veiksmažodžių tik esamojo laiko šaknyje

Bąla, sąla, šąla, gęsta, tręšta (pūva), šąšta, mąžta (mažėja), glęžta (vysta, silpsta), gvęra (genda), tęžta (šlampa; pasidaryti lepiam), žabąla (anka), kręšta (stingsta, džiūsta), nukąra (ima karėti, nukamba), sučęžta (ima čežėti), knęžta (dūžta).

# data[].attributes.body
Balsės ą, ę, į rašomos daiktavardžių ir iš jų išvestų žodžių šaknyse. Jos ilgai tariamos tiek kirčiuotame, tiek ir nekirčiuotame skiemenyje.

Ąsotis, ąsa, beąsis, dviąsis, ąsoti (daryti ąsas), …

Ąžuolas, ąžuolynas, ąžuolinis, …

Įsčios (vidus).

Lęšis (augalas; gaubtas stiklas), lęšiukas, lęšienė (lęšių sriuba), …

Vąšas (kablys), vąšelis, vąškaras (kibiro lankas), …

Žąsis, žąsinas, žąsidė, žąsiena, …

Žąslai (įtaisas arkliui žaboti).

Pęslas (penima kiaulė).

Tęvas (laibas).

Gęšė (pilkasis garnys).

# data[].attributes.body
Daiktavardis.

Būdvardis.

Veiksmažodis. Turi 3 nuosakas: tiesioginė (4 laikai), tariamoji ir liepiamoji.

Skaitvardis yra kaitoma kalbos dalis, kuri žymi skaičių arba skaičiuojamąją vietą eilėje ir atsako į klausimus kiek? kelintas? kelinta? (vienas, vienuolika, septynioliktas, šimtas pirmas).

Įvardis yra kalbos dalis, kuri nurodo asmenį, daiktą, ypatybę arba skaičių, bet jų nepavadina (aš, tu, jis, ji, tas, tokia, keli, šis, ši, šie, tas, ta, šitas, anas, toks, šioks, anoks, kiekvienas, koks ).

Prielinksnis yra nekaitoma kalbos dalis, kuri eina su vardažodžio linksniu ir parodo linksniuojamojo žodžio ryšį su kitais žodžiais (ant, už, po, prie…)

Prieveiksmis yra linksniais ir asmenimis nekaitoma kalbos dalis, kuri aiškina veiksmažodį, būdvardį, prieveiksmį arba daiktavardį ir atsako į klausimus kaip? kur? kada? (tyliai, ramiai, saldžiai, čia, vakar, trise, daug, ) PASTABA: tyliai, smagiai, mielai - neturi galūnės. -ai yra priesaga.

# data[].attributes.body
Minkštieji priebalsiai tariami prieš balsius, žymimus raidėmis e, ė, ę, y, i, į, ie. Prieš balsius, žymimus raidėmis ą, a, o, u, ū, ų, uo, tariame kietuosius, pavyzdžiui, žodžio t e t a pirmasis priebalsis t yra minkštasis, nes eina prieš e, o antrasis – kietasis, nes eina prieš a.

Kietuosius priebalsius tariame ir žodžio gale.

# data[].attributes.body
Lietuvių kalbos priebalsiai yra duslieji (p, t, k, s, š, c, č, f, ch) ir skardieji (b, d, g, z, ž, dz, dž, h, l, v, j, r, m, n). Duslieji priebalsiai skamba dusliai.

Duslieji priebalsiai p, t, k, s, š prieš skardžiuosius b, d, g, z, ž suskardėja, pavyzdžiui, li pd avo – lipo, plaũ kd avo – plaũkė, vè sd avo – vèsi, ne šd avo – nèši.

Skardieji priebalsiai b, d, g, z, ž prieš dusliuosius p, t, k, s, š suduslėja, pavyzdžiui, dr bt i – drbo, pė ds akas – pėdą, bė gt i – bėga, zir zt i – zirzė, ū žt i – ūžė.

Priebalsiai c, č yra sudėtiniai garsai − afrikatos (= ts, tš). Tokie pat sudėtiniai garsai (afrikatos) yra dz, dž (dz = d + z; dž = d + ž), tik jie visada žymimi dviem raidėmis, o tariami kaip vienas priebalsinis dvigarsis.

# data[].attributes.body
Ilgieji balsiai žymimi ilgosiomis balsėmis (raidėmis): ą, ę, į, y, ų, ū, o, ė.

Trumpieji balsiai žymimi trumposiomis balsėmis (raidėmis): i, u.

Balsės a ir e gali žymėti ir ilguosius, ir trumpuosius balsius, pavyzdžiui, s e ną, m a mą.

Balsė o taip pat gali žymėti ir ilgąjį, ir trumpąjį balsį. Ilgąjį balsį ji žymi senuose, paveldėtuose lietuviškuose žodžiuose (pavyzdžiui, l o va, st o vi). Trumpąjį žymi nelietuviškos kilmės, vadinamuosiuose tarptautiniuose, žodžiuose, jie vartojami daugelyje kalbų, pavyzdžiui, at o mas, k o das.

# data[].attributes.body
Raidė i, eidama minkštumo ženklu, atskiro garso nesudaro: žodyje žiogas yra 6 raidės, bet tik 5 garsai, žodyje žiūriu yra 6 raidės, bet tik 4 garsai.

Priebalsiai c, č yra sudėtiniai garsai − (= ts, tš). Tokie pat sudėtiniai garsai yra dz, dž (dz = d + z; dž = d + ž), tik jie visada žymimi dviem raidėmis, o tariami kaip vienas.

Du vienodi ar panašūs priebalsiai dažniausiai žymimi abu, o tariamas vienas: iššoko; išsirpo.

Dvi vienodos raidės tariamos kaip viena: pusseserė (puseserė), perrašė (perašė).

# data[].attributes.body
Jeigu skiemens pagrindas yra trumpasis balsis u, i, a, e (kai kada o), toks skiemuo yra trumpasis ir, jei jis kirčiuotas, žymimas kairiniu kirčio ženklu. Pavyzdžiui, žodžiuose rasti, mesti, kilo, kuras, atomas kirčiuotuose (pabrėžtuose) skiemenyse yra trumpieji balsiai: ra-sti, me-sti, ki-lo, ku-ras, a-to-mas. Todėl šiuos žodžius pažymėsime taip: ràsti, mèsti, klo, kùras, atòmas. Toks skiemuo vadinamas trumpuoju kirčiuotu skiemeniu.

Ilguosius skiemenis sudaro ilgieji balsiai (jie žymimi ilgosiomis balsėmis ą, ę, į, ų, ū, y, o, ė, ie, uo) ir dvibalsiai, mišrieji dvigarsiai (ai, au, ei, ui, al, am, an, ar, an, er, el, em, en, er, il, im, in, ir, ul, um, un, ur). Ilguosius skiemenis kirčiuojame dešininiu arba riestiniu kirčio ženklu.

Kirčio ženklai rašomi ant kirčiuoto skiemens pagrindo (balsių, dvibalsių ir dvigarsių):

kairinis ir dešininis kirčio ženklas visada rašomas ant balsio arba dvibalsio ar mišriojo dvigarsio pirmojo dėmens, pavyzdžiui, ràsti, mèsti, , kùras, atòmas, láibas, kálnas, lénkas;

riestinis kirčio ženklas rašomas ant balsio arba dvibalsio ar mišriojo dvigarsio antrojo dėmens, pavyzdžiui, vikas, lakas, katas, leñktis.