# data[].attributes.headline
люблю марійку❤️❤️❤️❤

# data[].attributes.body
люблю марійку❤️❤️❤️❤️❤️❤️

# data[].attributes.headline
Левченко С.В. Український вчитель

# data[].attributes.subject
Левченко С.В. Український вчитель

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталія Рижих

# data[].attributes.attachment_link.title
Український вчитель

# data[].attributes.headline
Виконала Покотило Анастасія 

# data[].attributes.subject
Виконала Покотило Анастасія 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія  Анастасія

# data[].attributes.attachment_link.description
У відповідне поле ввести так або ні (маленькі літери)

# data[].attributes.headline
Учителі, які обрали другий фронт — волонтерський. Наталія Лисенко.

# data[].attributes.subject
Учителі, які обрали другий фронт — волонтерський. Наталія Лисенко.

# data[].attributes.body
Наталія Лисенко вчителька  англійської мови  Запорізького НВК №7 у місті Запоріжжя.
24 лютого життя всіх українців дуже несподівано змінилося.

На допомогу нашим захисникам стало багато волонтерів та цивільних. Наталія вирішила, що не хоче нікуди тікати, хтось має допомагати в тилу!
Наталія Лисенко ще з перших днів плела маскувальні сітки, в’язала шкарпетки, які потім передавали на блокпости та в госпіталі.
У Запорізькому навчально-виховному комплексі № 67, де працювала Наталія, вирішили збирати кошти на допомогу нашим бійцям. Щотижня вона робила закупівлі необхідного і передавала на блокпости. Та на цьому ще не все. Почувши про волонтерство в Єврейському центрі Мазаль ТОВ. Почала допомагати розвозити на велосипеді харчі, медикаменти, памперси пенсіонерам і всім, хто потребував допомоги. Так вона стала волонтером у центрі, в якому і пройшла курси «Школа волонтерів». Успішно, отримавши свідоцтво. Завдяки Єврейському центру  брали участь у різноманітних акціях: «Найдовша ковдра в Україні» (у процесі), «Збери рюкзак до школи», де Наталія з аніматорами розважали дітей, а вони, на знак вдячності, приносили канцелярське приладдя для тимчасово переміщених дітей. Вона встигала проходити різноманітні психологічні тренінги щодо роботи вчителя з учнями в умовах війни, як можна допомогти подолати стрес та хоч трохи розслабитися.
Спорт- ще одне джерело натхнення Наталії Лисенко. Коли було організовано веломарафон на 200 км на підтримку Маріуполя — Mariupol-Azov-Ukraine, Наталія взяла участь. Внесені кошти велоспортсменів за заїзд пішли на підтримку ЗСУ. Також проїхала на велосипеді «Львівську сотню» (100 км) на підтримку нашої армії.
У душі живе віра та надія, що разом ми подолаємо всі негаразди. Об’єднавшись, українці показали свою суперсилу! Радію та пишаюся тим, які ми стали могутні разом! Слава Україні! Слава нашим героям!

# data[].attributes.attachment_caption
Не на урок, а на фронт: вчителі, що пішли воювати

# data[].attributes.headline
Про вчителів які пішли захищати нашу Батьківщину.Царюк Марія

# data[].attributes.subject
Про вчителів які пішли захищати нашу Батьківщину.Царюк Марія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Я не роздумував. Вивіз сім'ю і зрозумів, що морально не готовий далі викладати. Вирішив піти до військкомату і сказати: "Агов, я хочу бути корисним", - пригадує вчитель мистецтва в одній із київських шкіл Ярослав Лисенко. Він актор-режисер за освітою. Певний час працював у театрі, але згодом вирішив, що зможе більш впливати на розвиток українського суспільства, якщо навчатиме дітей мистецтва.

Тепер Ярослав у складі Нацгвардії. Розповідає, що нині його день виглядає хаотично: все залежить від поставлених завдань. Стабільними є лише сніданок, обід і вечеря, які готують за розкладом. За можливості виходить на зв'язок з учнями. Записує для них пости та відео у соцмережах.

Під час уроків, коли Ярослав говорив про театр, кіно, хореографію і живопис, то торкався і теми російсько-української війни. Як куратор класу він брав на себе відповідальність формувати критичний погляд про українську культуру, спонукав учнів міркувати і про події на Донбасі та їхній причинно-наслідковий зв'язок.

"Важливо говорити з дітьми про війну: не приховувати, а пояснювати, чому це відбулося, і завдяки чому ми й досі тримаємося і йдемо до перемоги. Якщо сучасне покоління буде це розуміти, вони, я сподіваюсь, не дозволять відбутися такому в майбутньому", - вважає Ярослав.

Учитель пригадує двох хлопців, які в шостому класі мали проросійські погляди. Та він не засуджував їх, не занижував оцінки, а з повагою наводив свої аргументи. Через два роки учні самостійно дійшли висновків і змінили своє бачення.

"Для мене це значно цінніше, ніж якби вони просто взяли мою думку і сказали, що вважають так само. Зараз багато моїх учнів публікують у сторіз проукраїнські меми. Особливо тішить, коли це роблять ті, кому я три роки намагався пояснити, що співати гімн рф у школі - не ок".

Нині двоє Ярославових учнів пишуть вірші та невеликі розповіді, що стосуються війни - так рефлексують свої емоції. Дехто виражає свій стан через малювання і музику.

"Я ніколи не обмежував учнів у можливостях рефлексії. Байдуже, яку тему ми проходимо чи яка в журналі оцінка. Це той легітимний бунт, який я вкладав як мету своїх курсів з мистецтва".

Сам Ярослав нині не має досить часу для особистих рефлексій. Але любить спостерігати за своїми побратимами: хтось говорить на політичні теми, хтось курить, хтось стоїть чистить зброю, дехто групками обговорюють кіно чи літературу.

Ярослав хоче зрозуміти, що сформувало цих чоловіків так, що вони виконують завдання спокійно і без страху.

"Я з дитинства зростав на американських і європейських фільмах. Драматургія і сценографія є рушійною силою, які мене захопили. Тому що мені цікаво розбирати глибинні речі. Так само працює живопис: мені важливо знати, який у картини глибинний сенс, і дати цю дешифрацію дітям, щоб вони самі пройшли цей шлях. Це завжди було для мене мотиватором і дозволило вибудовувати стрижень", - ділиться Ярослав.

Коли вчителю стає емоційно непросто, він підтримує себе тим, що зараз він у цьому місці не заради минулого, а заради майбутнього: учнів, яких виховував, своєї сім'ї і своїх майбутніх дітей. Після перемоги хоче побачитись з усіма своїми учнями. Цього року він організував театр у приватному ліцеї "Крила". Разом з учнями встиг поставити чотири покази до повномасштабного вторгнення.

"Коли я працював з дітьми як режисер, зрозумів: це найкращий формат спілкування про події, які зараз відбуваються. На жаль, через війну ми так і не встигли поставити свою осучаснену варіацію вистави на п'єсу "Мина Мазайло". Для учнів краще рефлексувати, коли вони беруть участь і як актори, і як режисери. Це значно ефективніше, ніж будь-яка лекція".

# data[].attributes.attachment_link.title
Не на урок, а на фронт: вчителі, що пішли воювати

# data[].attributes.attachment_link.description
"Я не роздумував. Вивіз сім'ю і зрозумів, що морально не готовий далі викладати. Вирішив піти до військкомату і сказати: "Агов, я хочу бути корисним", - пригадує вчитель мистецтва в одній із київських шкіл Ярослав Лисенко. Він актор-режисер за освітою. Певний час працював у театрі, але згодом вирішив, що зможе більш впливати на розвиток українського суспільства, якщо навчатиме дітей мистецтва.

# data[].attributes.headline
Global Teacher Prize Ukraine 2018. Янковець Ангеліна 

# data[].attributes.subject
Global Teacher Prize Ukraine 2018. Янковець Ангеліна 

# data[].attributes.body
Переможцем національної премії Global Teacher Prize Ukraine 2018 став вчитель інформатики Олександр Жук. У свої 29 років він вже встиг отримати 4 вищі освіти і здобути любов учнів, які й підштовхнули до участі в конкурсі. Переможець отримав грошову винагороду 250 000 грн та рік безкоштовного навчання від «Освіторії».
Олександру 29 років, і вже 10 він працює у Запорізькій спеціалізованій школі-інтернаті «Джерело» з дітьми з порушеннями слуху. Він ніколи не бере вчительську роботу додому, та й взагалі – він вчитель інформатики, який не має вдома комп’ютера.
Серед підопічних Олександра — діти із синдромом Дауна, порушеннями слуху, ортопедичними проблемами та захворюваннями органів травлення. З усіма працює так, щоб дитина навчилася практично застосовувати інформацію, яку він дає. Робить акцент на командній роботі та розвитку критичного мислення. Вважає, що сучасному викладачу важливо триматися на одній хвилі з юним поколінням: відкинути консерватизм, бути стильним і розумітися на трендах.

«Вчитель ХХІ сторіччя — психолог та актор в одному флаконі! Має вміти подати себе, зацікавити своєю особистістю», — певний Олександр.

Ось і сам не тільки ділиться з дітьми з порушеннями слуху тонкощами IT-технологій, а й може заспівати разом з ними будь-яку сучасну пісню жестовою мовою. За таку відкритість і щирість учні кличуть його «класний тато».
У 2018 році став найкращим вчителем України за версією Global Teacher Prize Ukraine та потрапив у престижний рейтинг Топ 30 до 30 років, а у 2019 його відзначили серед ТОП-10 новаторів, які змінюють Україну та світ.

У 2020 році увійшов до ТОП-50 найкращих вчителів світу за версією світової Global Teacher Prize.

# data[].attributes.headline
"Global Teacher Prize Ukraine 2018" Олександр Жук

# data[].attributes.subject
"Global Teacher Prize Ukraine 2018" Олександр Жук

# data[].attributes.attachment_link.title
У столиці обрали найталановитішого вчителя України

# data[].attributes.headline
Виконав Черниш Володимир

# data[].attributes.subject
Виконав Черниш Володимир

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Населений пункт: Чернівці

Навчальний заклад: Чернівецький міський ліцей №1

Предмет: фізика та астрономія

Учитель фізики та астрономії вищої кваліфікаційної категорії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів, вчитель-методист (1989), Відмінник освіти України (2005), Заслужений вчитель України (1996), переможець національної премії Global Teacher Prize Ukraine (2017), почесний член Лондонського інституту фізики, Найкращий вчитель фізики світу за версією Intel (2004), Президент Чернівецького молодіжного наукового товариства "Квазар" (з 1991 року), один із засновників методу проектно-орієнтованого навчання у школах.

Більше двох десятиліть (з 1969 по 1992 рр.) працював у Чернівецькій середній школі № 24. А в 1991 році був призначений заступником директора з наукової роботи та учителем фізики та астрономії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів. З 1994 року і до нашого часу зосередився лише на вчительській роботі.
Нагороди

Заслужений вчитель України (1996).

Відмінник освіти України (2005).

Медаль "За трудовое отличие" (1986),

Премія імені О. Поповича (1991),

Премія імені Н. К. Крупської (1991).

Лауреат фонду "Відродження" - "Соросівський учитель" (1994, 1995, 1996 рр.).

Фіналіст і переможець фіналу міжнародного конкурсу вчителів Intel ISEF у м. Портленд (2004).

Почесний член Лондонського інституту фізики (2007).

Переможець національної премії для вчителів-новаторів Global Teacher Prize Ukraine (2017)

У 2005 році, рішенням Міжнародного астрономічного союзу і Лабораторії ім. Лінкольна Массачусетського технологічного інституту малій планеті № 21389 присвоєно ім'я "Пшенічка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Про переможця Пауль Пшенічка 2017 - Global Teacher Prize Ukraine

# data[].attributes.attachment_link.description
Населений пункт: Чернівці Навчальний заклад: Чернівецький міський ліцей №1 Предмет: фізика та астрономія Учитель фізики та астрономії вищої кваліфікаційної категорії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів, вчитель-методист (1989), Відмінник освіти України (2005), Заслужений вчитель України (1996), переможець національної премії Global Teacher Prize Ukraine (2017), почесний член Лондонського інституту фізики, Найкращий вчитель фізики світу за версією Intel (2004), Президент Чернівецького молодіжного наукового товариства "Квазар" [...]

# data[].attributes.attachment_caption
Вчителька волонтер Наталія Іванова 

# data[].attributes.headline
Вчителька волонтер Наталія Іванова. Потайчук Олексій

# data[].attributes.subject
Вчителька волонтер Наталія Іванова. Потайчук Олексій

# data[].attributes.body
«Її невелика квартира перетворилася на склад, але вона щаслива допомагати як найбільшій кількості людей…»
«Доброго дня! Ми з України! Місто Одеса! Хочу поділитися історією про неймовірну жінку, вчительку і волонтерку Наталію Вікторівну Іванову, яка працює педагогом початкових класів в Одеському НВК «Надія».

Спочатку її впізнають по зачісці! Вона буває зеленою, рожевою, бузковою і навіть жовтою! Але такі сміливі кольори волосся не можуть передати усієї енергії та харизми цієї молодої дівчини! Її обожнюють не тільки діти, а й батьки. Яскраві уроки, цікаве дозвілля, група подовженого дня з новорічними фільмами під какао, неймовірні вистави на всі свята — таким було щасливе шкільне довоєнне життя із Наталією Вікторівною! Цього року в неї клас першачків, у сестричок й братиків багатьох з яких вона теж була першою вчителькою.

І тут сталося 24 лютого, почалася війна. Попри всі жахи Наталія завжди на зв’язку з учнями й батьками. Усі уроки за розкладом, починається навчальний день з гімну України та підбадьорливих слів. То вже потім можна поплакати після розповідей малюків, котрі діляться, де вони ховаються під час повітряних тривог. Бо це ж не справжня тривога, це така гра, в яку навчили грати мама й тато. Але Наталія Вікторівна не та людина, щоб сидіти мовчки! З усіма учнями, колишніми і теперішніми, вона створювала малюнки для військових. Долучилися навіть ті, хто виїхав з країни, їх малюнки теж роздруковували та передавали бійцям.

Майже з першого дня війни Наталія у вільний час допомагала в ресторані, що готував обіди для наших захисників. Вона не тільки чистила, різала, пекла, варила і фасувала, а також зібрала понад 200 000 грн на продукти для цієї благородної справи. Також за час війни за її ініціативи закрито п’ять великих зборів! Придбано 2 автівки на фронт, повна амуніція для одного захисника, тепловізор, прилади для відділу зв’язку ЗСУ. 90 % донатів приходить від батьків учнів. Її стрічки в соцмережах з 24 лютого сповнені фотозвітів. Але й на цьому вона не зупиняється. Постійно триває збір і щоденна роздача харчових продуктів, одягу і необхідних речей для переселенців і багатодітних сімей. Її невелика квартира перетворилася на склад, але вона щаслива допомагати якнайбільшій кількості людей. Від імені всіх батьків діточок, яким пощастило займатися з Наталією Вікторівною, хочу щиро їй подякувати! За той неймовірний приклад сили характеру, оптимізму і незламності перед труднощами, який вона кожного дня подає дітям і батькам!»

# data[].attributes.headline
Global Teacher Prize Ukraine 2021. Артур Пройдаков

# data[].attributes.subject
Global Teacher Prize Ukraine 2021. Артур Пройдаков

# data[].attributes.body
Артур Пройдаков народився у місті Кадіївка, що на зараз окупованій частині Луганщини. Він змалку цікавився українськими мовою та культурою. На це його надихали футбольні коментатори та україномовні музичні гурти. У 2007 році він вступив до Луганського університету імені Тараса Шевченка, а в листопаді 2014 року був змушений покинути дім через війну. Зараз Артур працює у київській школі “MIDGARD”, де “лагідно українізує” школярів і щодня доводить їм, що освіта може бути цікавою. Мрія Артура — побудувати культурний міст між людьми з Заходу та Сходу України за допомогою міжобласних подорожей. Він переконаний, що завдяки стиранню бар’єрів між українцями буде легше протидіяти пропаганді ззовні.

# data[].attributes.headline
Global Teacher Prize Ukraine  2020. Булас Аліна

# data[].attributes.subject
Global Teacher Prize Ukraine  2020. Булас Аліна

# data[].attributes.body
Василь Дяків став переможцем національної премії Global Teacher Prize Ukraine 2020.  Василь Дяків уже 24 роки працює у Заліщицькій державній гімназії на Тернопільщіні, де викладає всесвітню історію та історію України, громадянську освіту й основи здоров’я. Він сказав "найбільше у професії мене надихають діти, бо саме від них я заряджаюсь натхненням і мотивацією робити щось краще та нове". Його мрія – вичавити з педагога раба, який не хоче нести відповідальність і боїться робити вибір.
За 19 років роботи він випустив 59 переможців обласного етапу Малої Академії Наук України.  Педагог вважає, що командна робота має велике значення для розвитку особистості. У нього  є секрети успішності: 1) комунікація ; кожну дитину вважає унікальною, тому до кожного знаходить особливий підхід. 2) діджиталізація, він не хоче втрачати ефективне спілкування.
Вчитель розповідає — учні часто навчають його мислити неординарно. У  них закладені зовсім інші цінності, які часто він переймає і для себе. Адже діти багато мріють, вони не зациклені на стереотипах, комплексах, живуть без створених суспільством меж. Зараз теперішнє покоління дітей краще сприймає візуальну інформацію. Тому Василь Дяків показує учням ролики. Це добрий підхід до нашого покоління. Справжня команда — вчитель і клас, вони переглядають відеоролики на дві або три хвилини і після цього обговорюють, роблять висновки, виконують завдання. Василь, каже: «Лише особистість може виховати особистість». Та людина, яка знаходиться не на своєму місці, не зможе виконати цього завдання.

# data[].attributes.headline
Global Teacher Prize,Global Teacher Prize Ukraine Левченко Даша

# data[].attributes.subject
Global Teacher Prize,Global Teacher Prize Ukraine Левченко Даша

# data[].attributes.body
Global Teacher Prize
Засновником премії є фундатор арабської освітньої корпорації GEMS мільярдер Санні Варкі.Кошти для премії надає освітній фонд Varkey GEMS Foundation (VGF) з Дубая. Перше висування кандидатів розпочалося у березні 2014 року в рамках форуму з питань глобальної освіти і кваліфікації Global Education and Skills Forum у Дубаї. Процес голосування і підрахунку голосів контролює аудиторська компанія PricewaterhouseCoopers. Віце-президент і прем'єр-міністр ОАЕ, правитель Дубая шейх Мохаммед бін Рашид аль-Мактум патронує премію.

Нагорода вручається за видатний внесок у професію вчителя. Вона є символом того, що діяльність вчителів є важливою і вони заслуговують на визнання і нагороди. Це одна з найбільших премій у світі за професійні досягнення, а у сфері освіти — перша і єдина премія такого масштабу.

Переможця обирає спеціально створений комітет з видатних вчителів, освітніх експертів, чиновників, журналістів, розробників, учених і підприємців. Премія вручається у березні.

GLOBAL TEACHER PRIZE UKRAINE
Це щорічна національна премія для вчителів-агентів освітянських змін. Премія покликана відзначити досягнення вчителя не лише щодо своїх учнів, а й щодо суспільства, та підкреслити важливість педагогів в Україні. Національну премію засновано в 2017 році ГС "Освіторія" після підписання меморандуму з фондом Varkey GEMS Foundation

# data[].attributes.headline
Учителі які пішли в ЗСУ 

# data[].attributes.subject
Учителі які пішли в ЗСУ 

# data[].attributes.body
Вважав, що робить для країни замало. Вчитель з Кропивницького змінив роботу в школі на зброю та життя в окопах

Олександр Сухоручко – один з 400 вчителів з Кіровоградської області, які змінили роботу в школі на зброю в руках і життя в окопах. До великої війни він був вчителем фізкультури в Кропивницькому. Чому пішов на фронт, про поранення та сум за учнями – розповів Суспільному.
З першого дня повномасштабної війни Олександр допомагав знайомим і рідним, які пішли на війну, збирав гроші на військову амуніцію. Однак вважав, що робить для країни замало. Вирішив піти в армію, коли дізнався про катування російськими військовими жителів Бучі, Ірпеня і Гостомеля на Київщині.
Впродовж трьох місяців навчався у стрілецькому батальйоні. Після цього поїхав у Мар'їнку Донецької області.Там у серпні біля нього з побратимами розірвалась авіабомба, а наступного дня обстріляв танк. Внаслідок цього Олександр отримав контузію і його евакуювали у госпіталь в Дніпрі.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Кропивницький

# data[].attributes.attachment_link.title
Вчитель з Кропивницького змінив роботу в школі на зброю та життя в окопах

# data[].attributes.headline
Тепенчак Валерія. (Заклади які зруйнували під час війни)

# data[].attributes.subject
Тепенчак Валерія. (Заклади які зруйнували під час війни)

# data[].attributes.body
Внаслідок бойових дій росії на території України пошкоджено 2328 закладів освіти, повністю зруйновано - 289.

Атаки окупаційних військ здебільшого спрямовані на ураження громадського сектору – житлові будинки, лікарні, освітні заклади.

З початку повномасштабної війни в Україні ворог пошкодив 826 медичних закладів. Ще 127 росіяни зруйнували вщент. Водночас вдалося відновити вже 62 об‘єкти, які були пошкоджені окупантами.

Від початку повномасштабного вторгнення зафіксовано 464 епізоди воєнних злочинів Росії проти української культурної спадщини. За даними Міністерства культури та інформаційної політики України, внаслідок обстрілів російських окупантів зазнали руйнацій і пошкоджень 139 об’єктів культурної спадщини України. Мова йде про пам’ятки національного та місцевого значення, об’єкти цінної історичної забудови тощо.

# data[].attributes.headline
Марчинський Віталій (Пауль Пшенічка Global Teacher Prize Ukraine 2017)

# data[].attributes.subject
Марчинський Віталій (Пауль Пшенічка Global Teacher Prize Ukraine 2017)

# data[].attributes.body
Населений пункт: Чернівці

Навчальний заклад: Чернівецький міський ліцей №1

Предмет: фізика та астрономія

Учитель фізики та астрономії вищої кваліфікаційної категорії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів, вчитель-методист (1989), Відмінник освіти України (2005), Заслужений вчитель України (1996), переможець національної премії Global Teacher Prize Ukraine (2017), почесний член Лондонського інституту фізики, Найкращий вчитель фізики світу за версією Intel (2004), Президент Чернівецького молодіжного наукового товариства «Квазар» (з 1991 року), один із засновників методу проектно-орієнтованого навчання у школах.

Більше двох десятиліть (з 1969 по 1992 рр.) працював у Чернівецькій середній школі № 24. А в 1991 році був призначений заступником директора з наукової роботи та учителем фізики та астрономії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів. З 1994 року і до нашого часу зосередився лише на вчительській роботі.
Нагороди

Заслужений вчитель України (1996).

Відмінник освіти України (2005).

Медаль «За трудовое отличие» (1986),

Премія імені О. Поповича (1991),

Премія імені Н. К. Крупської (1991).

Лауреат фонду «Відродження» — «Соросівський учитель» (1994, 1995, 1996 рр.).

Фіналіст і переможець фіналу міжнародного конкурсу вчителів Intel ISEF у м. Портленд (2004).

Почесний член Лондонського інституту фізики (2007).

Переможець національної премії для вчителів-новаторів Global Teacher Prize Ukraine (2017)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Населений пункт: Чернівці

Навчальний заклад: Чернівецький міський ліцей №1

Предмет: фізика та астрономія

Учитель фізики та астрономії вищої кваліфікаційної категорії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів, вчитель-методист (1989), Відмінник освіти України (2005), Заслужений вчитель України (1996), переможець національної премії Global Teacher Prize Ukraine (2017), почесний член Лондонського інституту фізики, Найкращий вчитель фізики світу за версією Intel (2004), Президент Чернівецького молодіжного наукового товариства "Квазар" (з 1991 року), один із засновників методу проектно-орієнтованого навчання у школах.

Більше двох десятиліть (з 1969 по 1992 рр.) працював у Чернівецькій середній школі № 24. А в 1991 році був призначений заступником директора з наукової роботи та учителем фізики та астрономії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів. З 1994 року і до нашого часу зосередився лише на вчительській роботі.
Нагороди

Заслужений вчитель України (1996).

Відмінник освіти України (2005).

Медаль "За трудовое отличие" (1986),

Премія імені О. Поповича (1991),

Премія імені Н. К. Крупської (1991).

Лауреат фонду "Відродження" - "Соросівський учитель" (1994, 1995, 1996 рр.).

Фіналіст і переможець фіналу міжнародного конкурсу вчителів Intel ISEF у м. Портленд (2004).

Почесний член Лондонського інституту фізики (2007).

Переможець національної премії для вчителів-новаторів Global Teacher Prize Ukraine (2017)

У 2005 році, рішенням Міжнародного астрономічного союзу і Лабораторії ім. Лінкольна Массачусетського технологічного інституту малій планеті № 21389 присвоєно ім'я "Пшенічка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Про переможця Пауль Пшенічка 2017 - Global Teacher Prize Ukraine

# data[].attributes.attachment_link.description
Населений пункт: Чернівці Навчальний заклад: Чернівецький міський ліцей №1 Предмет: фізика та астрономія Учитель фізики та астрономії вищої кваліфікаційної категорії Чернівецького міського ліцею № 1 математичного та економічного профілів, вчитель-методист (1989), Відмінник освіти України (2005), Заслужений вчитель України (1996), переможець національної премії Global Teacher Prize Ukraine (2017), почесний член Лондонського інституту фізики, Найкращий вчитель фізики світу за версією Intel (2004), Президент Чернівецького молодіжного наукового товариства "Квазар" [...]

# data[].attributes.attachment_caption
Вчителька волонтер Надія Мосюк. Село Комарово. Директорка Комарівського ліцею Маневицької селищної ради Волинської області

# data[].attributes.headline
Вчителька волонтер Надія Мосюк. Ярмоленко Вікторія

# data[].attributes.subject
Вчителька волонтер Надія Мосюк. Ярмоленко Вікторія

# data[].attributes.body
«Їй вдається знайти необхідні слова, навіть коли опускаються руки, коли довго немає звісток з фронту або закінчуються ресурси».
«Перші ранкові вибухи 24 лютого розбудили мене в Києві. Тоді щось всередині кричало: час повертатися додому, у маленьке село Комарово на Волині. Через кілька тижнів після окупації частини регіонів Київщини мені це вдалося. Приїхавши додому, я відчула шалену гордість: цей народ точно не здолати!-розповіла Наталія.
Маленьке село перетворилося на справжню фортецю і стало гуманітарним хабом, який започаткувала Надія Миколаївна — надзвичайно добра людина, педагог з понад 20-річним стажем, директорка місцевого ліцею. Нині два її старші сини боронять Батьківщину на фронті, тож тепер обовʼязок її життя — робити все можливе для нашої Перемоги в тилу та надихати людей навколо доєднуватися до волонтерського руху.

Практично з перших днів війни Надія почала збирати запити щодо необхідної допомоги та залучала людей з усього села — і тих, хто нині мешкає тут, і тих, хто родом з Комарова, але живе деінде. Під наставництвом жінки люди готували їжу та доставляли навіть на окуповані росіянами території, збирали харчі, аптечки, одяг, речі для побуту, допомогу воїнам, шили військову амуніцію, плели маскувальні сітки і продовжують робити це на регулярній основі донині.

Ліцей перетворився на волонтерський штаб і місце прихистку для переселенців, а десятки людей приходять сюди щоденно завдяки доброму слову Надії Миколаївни.

Їй вдається знайти необхідні слова, навіть коли опускаються руки, коли довго немає звісток з фронту або закінчуються ресурси. «Люди, ми все можемо, ви неймовірні!», — це вже як особлива мантра, яка надихає рухатися вперед і робити навіть, здавалося б, неможливе!

Крім організації волонтерської роботи, у ліцеї було належним чином організоване дистанційне навчання, тож це ще одне велике досягнення директорки, яке цінують та поважають усі місцеві. Адже навчати дітей навіть за таких складних умов, під час повітряних тривог і підвищеної небезпеки — те, що вкрай важливо нині».

# data[].attributes.headline
Перемагають не генерали, а вчителі: одеський педагог, який пішов на фронт добровольцем – про війну та майбутнє української освіти.Нагорнюк Анастасія 

# data[].attributes.subject
Перемагають не генерали, а вчителі: одеський педагог, який пішов на фронт добровольцем – про війну та майбутнє української освіти.Нагорнюк Анастасія 

# data[].attributes.body
Безліч українських педагогів пішли на фронт. Нещодавно всю країну облетів зворушливий ролик із учителем в уніформі, який, повернувшись додому на побивку, заходить до свого класу. Те, як його зустрічають діти… Це щось неймовірне! До сліз, як то кажуть.

Спеціальний кореспондент «Думської» Дмитро Жогов поспілкувався з одеським педагогом, який добровільно пішов воювати з окупантами.Повністю цитата звучить так: «Війни виграють не генерали – війни виграють шкільні вчителі та парафіяльні священики».

Це твердження приписується Отто фон Бісмарку. І тут із «залізним канцлером» не посперечаєшся. Від вчителя залежить, чи виросте покоління допитливих людей, які вміють і люблять розмірковувати, чи зомбі з буквою Z, виголеною на потилиці.

Я б не відпускав учителів на війну! Їм там не місце. Треба вчити українських дітей із очима, що постаріли від війни. Треба підшукувати слова, які ще не надрукували в підручниках. Але чи мало чого хочу. Життю на мої «хотілки» начхати. Але якщо вчитель таки пішов на війну, він може бути прикладом. На нього дивиться безліч дитячих очей. І між собою перемовляються: а наш Сергій Юрійович на війну пішов! І значуще додають: добровольцем!

Я зв'язався з директором Одеського навчально-виховного комплексу №90 Сергієм Івановим, який саме так, добровольцем, вступив до лав Збройних сил.