# data[].attributes.body
Skitsofreniaa sairastavalle on hyvin vaikea tarkkaa ennustetta arvioida etukäteen. Ennusteeseen liittyy monia eri tekijöitä, sairauden vaikeusaste, elinolosuhteet, lääkitys ja oma asenne hoitomyönteisyyttä kohtaan. Skitsofrenian ennuste on parantunut viime vuosikymmenen aikana huomattavasti. Vaikuttavia tekijöitä tähän on ollut, tehokkaammat lääkkeet, hoidon tehostuminen ja hoitomyönteisyys. Tutkimukset ovat osoittaneet, että skitsofrenian taudinkuva ja oireet usein helpottuvat iän myötä. Vaikeistakin potilaista todella moni tulee nykyään toimeen herkkyytensä ja oireidensa kanssa sekä pystyvät nauttimaan elämästään.
Linkki: http://www.skitsofreniainfo.fi/oireet/Skitsofrenian_kulku_ja_ennuste_yksilollisia

# data[].attributes.body
Skitsofrenian tausta voi olla hyvin monisyinen, pääosin tuntematon sekä eri ihmisillä todennäköisesti myös erilainen. Tästä syystä johtuen skitsofrenian ennaltaehkäisyyn tähtäävät neuvot, eivät yleensä perustu yksilötasolla tutkimukselliseen näyttöön. Sairastumisalttiuteen vaikuttavat jonkin verran raskauden ja synnytyksen aikaiset komplikaatiot, etenkin jos jompikumpi lapsen vanhemmista tai joku lähisukulaisista sairastaa skitsofreniaa. Vanhempi, joka sairastaa skitsofreniaa, niin hänen tulisi huolehtia raskaana ollessaan mahdollisimman hyvin voinnistaan sekä terveydestään, käyttää neuvolan palveluita sekä synnyttää lapsi synnytyssairaalassa. Jos äidillä on skitsofrenia, hänen kannattaa ottaa influenssarokotus ennen raskauden aloittamista, koska raskauden toisella kolmanneksella sairastettu influenssa, johon liittyy siis kuume saattaa lisätä syntyvän lapsen alttiutta sairastua aikuisena skitsofreniaan. Lapsuudessa koetut traumaattiset kokemukset saattavat lisätä riskiä sairastua myöhemmin skitsofreniaan. Tämän takia olisi tärkeää käydä keskustelemassa koetuista asioista ammattilaisen kanssa, psykoterapeuttinen läpikäynti voi vähentää alttiutta sairastua aikuisena skitsofreniaan tai muihin vakaviin psykiatrisiin sairauksiin. On tehty tutkimuksia, joiden mukaan kannabiksen käyttö voi lisätä riskiä sairastua skitsofreniaan. Joten jos henkilöllä ilmenee skitsofrenian oireita, hänen kannattaa ehdottomasti vältellä kannabiksen käyttöä. Stressi, joka johtuu eri syistä saattaa myös laukaista skitsofrenian oireita.
Linkki: https://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_artikkeli=dlk00148

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Syksy 1968. 28-vuotias Hannu Pälviranta katselee äitinsä keittiön ikkunasta naapurin orapihlajapuuhun lenteleviä lintuja. Hän tuntee, että linnut tietävät ja ymmärtävät hänen ajatuksensa ja lentävät niiden mukaisesti. Jos hän ajattelee "oikein", ne lentävät puuhun, jos "väärin", ne lentävät puusta pois.

Aiemmin samana päivänä hän on kertonut äidilleen nähneensä kaupungilla Jumalan. Itse asiassa hän näki romaninaisen, jossa hänen mielestään oli jotakin jumalallista, ehkä jopa Jumala, mutta noilla sanoilla hän kertoi tapahtuneesta.

Hannua lähdetään kuljettamaan Tampereen Pitkäniemen psykiatriseen sairaalaan. Matkalla hänestä tuntuu, että koko maailma on valtavan nopean muutoksen kourissa ja että kaikki ihmiset muuttuvat Kristuksen kaltaisiksi olennoiksi.

Oletko tosissasi, Hannulta kysytään vastaanotossa. Hän ei vastaa.

Seuraavat kaksi ja puoli kuukautta Hannu on pakkohoidossa suljetulla osastolla psykoosin takia. Kotiin päästyään hän saa toistaiseksi voimassa olevan eläkepäätöksen.

Päätöksen perusteena on skitsofrenia.

"Katselin vähän sivusta"

Hannu ei muista, että sairaalassa olisi puhuttu skitsofreniasta mitään.

- Kun sain eläkepäätöksen, en ajatellut diagnoosista sen kummempaa. Olin vain mielissäni eläkkeen saamisesta. Vaikka oireeni olivat lieventyneet sairaalassa, en ollut mitenkään kunnossa. Olin vaipunut psykoosiin pikkuhiljaa, eikä terve puoleni kyennyt tunnistamaan ja tunnustamaan sairautta, Hannu muistelee nyt vuoden 1968 tapahtumia.

Hän sai vasta jälkeenpäin tietää, että oli saanut lähetteen Pitkäniemeen jo keväällä käytyään tuttavansa ehdotuksesta terapeutin vastaanotolla. Hän ei vain ollut koskaan havainnut kotiinsa saapunutta kirjettä.

Nyt Hannu tunnistaa ensimmäisiä merkkejä sairaudestaan jo paljon kauempaa.

- Leikki-ikäisenä minulla oli sellainen ominaisuus, että katselin vähän sivusta. Eristäytyminen voimistui keskikoulussa. Ilmeisesti skitsofreniaan sairastuvat saattavat pienestä pitäen olla vähän erillään porukasta. En kuitenkaan varhaisessa vaiheessa itse tiedostanut poikkeavuuttani.

Tietynlaisena sairauden oireena Hannu pitää myös sitä, miten valtavasti energiaa hänellä kului yliopistotutkinnon suorittamiseen sekä ravintokemistiksi valmistuttuaan työtehtävistä selviytymiseen. Hän ehti toimia ennen sairauden puhkeamista pari vuotta muun muassa opettajan sijaisena, myyntikemistinä ja koulutussihteerinä. Työsuhteista kaksi päättyi potkuihin, kun Hannu ei suoriutunut tehtävistään niin kuin niistä olisi kuulunut suoriutua.

- Skitsofrenia puhkesi juuri siinä vaiheessa, kun minun olisi pitänyt ottaa kokonaisvastuu elämästäni. Se on tälle sairaudelle tyypillistä.

"Uskoin niitä ajatuksia"

Hannun elämässä on ollut ensimmäisen psykoosin jälkeen vuorotellen sekä lyhyitä sairausjaksoja että pitkiä, "ihan normaaleja" kausia. Kaiken kaikkiaan hän on saanut noin kymmenkunta psykoosia. Kukin niistä on kestänyt neljästä päivästä viikkoon ja vaatinut runsaan kuukauden sairaalahoidon.

- Joissakin myöhemmissä psykooseissa olen itse huomannut, että sairaus alkaa pahentua, mutta en kaikissa, Hannu kertoo.

Psykooseja määrittää yksi yhteinen piirre: Hannu on vaipunut niihin aina silloin, kun on jättänyt skitsofrenialääkkeet ottamatta.

- Olen joko tietyin perustein uskonut, että pärjään nyt ilman lääkkeitä, tai sitten olen pitkän hyvän jakson jälkeen vakuuttunut parantuneeni skitsofreniasta. Joka kerta olen jättänyt lääkkeet pois lääkäriä kuulematta. Varsinkin alussa sairauteeni kuului sellainen piirre, etten luottanut psykiatreihin.

Viimeisimmän psykoosinsa Hannu koki noin yhdeksän vuotta sitten. Silloin hänen päässään alkoi kirkastua ajatuksia, joita hän ei kokenut omikseen.

- Koin, että ne ikään kuin annettiin jostain päähäni. Nuo päässä selkiytyvät ajatukset pyysivät minua tekemään erilaisia asioita, joita vastaan itse tavallaan olin, mutta joita en jotenkin pystynyt tai toisaalta halunnutkaan vastustaa. Uskoin niitä ajatuksia.

- Kerran esimerkiksi heräsin yöllä, kun päässä selkiytyvä ajatus pyysi minua lähtemään pelkkään makuupussiin kääriytyneenä alasti kaupungille kulkemaan. Minä tottelin ja lähdin.

Hannu sanoo, etteivät ajatukset koskaan pyytäneet häntä vahingoittamaan ketään tai tekemään mitään pahaa.

- Tosin kerran kun olin polkupyöräilemässä, niin minulle selkeni sellainen ajatus, että minun olisi pitänyt ajaa autovirtaa vastaan keskellä katua. Vastustin ajatusta enkä totellut sitä. Tuon ajatuksen voi nähdä olleen itselleni vahingollinen, mutta ajattelen niin, että jos olisin totellut sitä, niin autoilijat olisivat kyllä varoneet ja väistäneet ja minä olisin joutunut Pitkäniemeen eikä psykoosini olisi ehtinyt niin pahaksi.

Viimeisimmän psykoosin jälkeen Hannu on syönyt koko ajan lääkkeitä.

- Mutta oli minulla aiemminkin välissä melkein 20 vuoden jakso, jolloin söin lääkkeitä ja sitten uskoin, että olen tervehtynyt ja jätin lääkkeet pois.

- Viimeisen sairastumisjakson aikana sain täyden tunneyhteyden sairaimpaan osaani. Sen jälkeen sairaudentuntoni, hoitomyönteisyyteni, lääkkeensyöntini ja vastuunottoni omasta kuntoutumisesta on ollut aivan toista luokkaa kuin kaikkina vuosikymmeninä aikaisemmin.

Kuntoutuminen hidasta

Näkeekö Hannusta ulospäin, että hän sairastaa skitsofreniaa?

- Kun psykoosia ei ole, niin uskoni mukaan - ja moni on sanonutkin niin - ei. Yhden ainoan kerran opiskeluaikana erään kaverin tyttöystävä sanoi, että "sinun pitäisi mennä hoitoon". En muista, mihin hänen sanomansa oli reaktio tai vastaus.

- Ainoastaan sen huomaa, että olen jonkin verran vetäytyvämpi tietynlaisessa seurassa. Terapian avulla olen saanut tähänkin oireeseen kuntoutusta, joka näyttää tehoavan. Kuntoutuminen on silti hyvin hidasta, sillä skitsofreniani on erittäin vaikeaa laatua.

Diagnoosi ei ole muuttanut tai huonontanut läheisten suhtautumista Hannuun.

- Äitini tosin oli murheen murtama saadessaan tiedon sairaudesta. Meillä oli jotenkin symbioottiset välit, en ollut kasvanut äidistä irti niin kuin sen ikäisen miehen olisi kuulunut kasvaa.

Lapsia Hannulla ei ole, mutta hän eli 21 vuotta avioliitossa. Liitto päättyi eroon vuonna 1994.

- Siinäkin suhteessa olisin elänyt aivan toisenlaisen elämän, jos skitsofreniaa ei olisi, Hannu toteaa.

Yleisesti ottaen suhtautuminen skitsofreniaa sairastaviin on Hannun mielestä parantunut entisiin aikoihin verrattuna.

- Edelleen on paljon ihmisiä, jotka pelkäävät tätä sairautta. Mutta hyvin paljon on myös niitä, jotka suhtautuvat skitsofreniaan yhtenä sairautena sairauksien joukossa.

- On tärkeää jatkaa työtä väärien käsitysten, ennakkoluulojen ja asenteiden muuttamiseksi. Siksi minäkin kuulun Skitsofreniayhdistys ry:hyn, käyn tamperelaisessa Mielenterveyskahvilassa ja kerron sairaudestani kokemuskouluttajana alan työntekijöille, opiskelijoille ja omaisille. Skitsofreniaa sairastavia pitää esimerkiksi asuttaa normaaleihin elinympäristöihin terveiden ihmisten joukkoon ja päästää kuntouttavaan työtoimintaan.

Haaveet toteutuneet

Hannu on käynyt terapiassa lähes koko ajan aina siitä viikosta asti, kun pääsi pois sairaalasta vuonna 1968.

- Ilman terapiaa en varmaan olisi ollut elossa enää vuosikymmeniin. Olen pystynyt tekemään terapialuontoista työtä esimerkiksi isäni veneverstaalla ja kielenkääntäjänä. Vaikeasta sairaudesta huolimatta älyni on säilynyt. Ymmärrän hoidon tarpeen ja olen hakenut sitä itse aktiivisesti.

Hannu ei koe, että olisi joutunut skitsofrenian takia luopumaan unelmistaan.

- Haaveenani ei ollut koskaan tulla ravintokemistiksi. Luin sitä sen takia, että ajattelin, että täytyy olla jokin ammatti, jonka puitteissa saan tehdä työtä ihmisten terveyden eteen. Pidin ravitsemustiedettä siinä yhtenä tärkeänä alueena.

Mutta Hannu pääsikin toteuttamaan pyrkimystään muuta kautta.

- Ennen sairastumista halusin tulla henkilöksi, joka saa leipänsä pitämällä puheita ihmisille; nyt kokemuskouluttajana pidän puheita, joissa kerron sekä sairaan että terveen ihmisen elämästäni. Ennen sairastumista minulla oli halu kirjoittaa romaani; nyt kirjoitan omaelämäkertaa, jonka tarkoituksena on opettaa ihmisiä kohtaamaan lapset oikein antamalla rajoja ja leikkimällä lastensa kanssa. Ensimmäinen osa on jo julkaistu.

- Jos en olisi sairastunut, tuskin olisin koskaan kirjoittanut elämänkertaa tai tullut puheiden pitäjäksi. Tavallaan olen saanut toteuttaa suurimmat haaveeni.

Hannun pyrkimys edistää terveyttä näkyy myös hänen kahdessa muussa kiinnostuksen kohteessaan, maalauksessa ja hieronnassa.

- Maalauksia tekemällä yritän rakentaa pirstaleisesta maailmasta ehyttä ja tervettä. Hieromalla puolestaan yritän luoda muille terveyttä. Olen opiskellut tosissani vaihtoehtoisia hierontamuotoja ja antanut hoitoja.

- En minä vielä ihan terve ole - saa nähdä, olenko koskaan. Mutta skitsofreniaa sairastava ihminen ei suinkaan ole vain skitsofreenikko, vaan hän on ihminen, jolla yksi osa elämää on skitsofrenia. Elämästäni yksi kolmasosa on ollut huonoa, mutta kaksi kolmasosaa hyvää ja kaunista, Hannu sanoo.

Kuvat: Hannu Pälvirannan kotialbumi, Colourbox.com

# data[].attributes.attachment_link.title
Hannu sairastaa skitsofreniaa - "Ajatukset pyysivät tekemään asioita"

# data[].attributes.attachment_link.description
Syksy 1968. 28-vuotias Hannu Pälviranta katselee äitinsä keittiön ikkunasta naapurin orapihlajapuuhun lenteleviä lintuja. Hän tuntee, että linnut tietävät ja ymmärtävät hänen ajatuksensa ja lentävät niiden mukaisesti. Jos hän ajattelee "oikein", ne lentävät puuhun, jos "väärin", ne lentävät puusta pois. Aiemmin samana päivänä hän on kertonut äidilleen nähneensä kaupungilla Jumalan.

# data[].attributes.body
Jotta skitsofrenia voidaan diagnosoida, on henkilöllä esiinnyttävä vähintään kuukauden ajan ainakin kaksi skitsofrenialle ominaisesta oiretyypistä, joita ovat harhaluulot, aistiharhat, puheen hajanaisuus (toistuva/selvä puheen syrjähtely tai epäyhtenäisyys), pahasti hajanainen tai outo käytös tai selvämotorinen jäykkyys tai kiihtyneisyys (katatonia) ja ns. negatiiviset eli puutosoireet (tunneilmaisujen selvä latistuminen, puheen köyhtyminen, tahdottomuus).  Oireiston lisäksi diagnosoinnin edellytyksenä on, että sosiaalinen toimintakyky on selvästi heikentynyt ja tätä on kestänyt yhtäjaksoisesti muutaman kuukauden ajan.

# data[].attributes.body
OIREET
https://skitsofreniaopas.fi/skitsofrenia-yleista/skitsofrenian-oireet/

# data[].attributes.body
Skitsofrenian puhkeaminen ajoittuu yleensä ikävuosien 15-45 välille mutta varhaisia oireita voi olla jo kouluiässä. Sairastumishuippu on kuitenkin noin 20 vuoden iässä, johon yleensä ajoittuu myös ihmiselämän suuria muutosvaiheen kriisejä, kuten opiskelujen aloittaminen, armeija yms, ja näiden ns. normatiivisten kriisien voidaankin katsoa olevan usein sairauden puhkeamiseen vaikuttavia tekijöitä.  Skitsofreniaan sairastuneen potilaan omaiset saattavat jälkikäteen sanoa huomanneensa oireita jo paljon aiemmin mutta ymmärtävät yhteyden sairauteen vasta kun diagnoosi on saatu. Varhaisia oireita voivat olla esimerkiksi voimakas eristäytyminen, epäluuloisuus, aistiharhat, voimakas yksinäisyyden kokemus sekä puutteet ihmissuhdetaidoissa tai kyvyttömyys ratkaista elämänsä ongelmatilanteita. Ahdistus, voimakas masennus ja toimintakyvyn laskeminen ovat myös yleisiä ennakko-oireita.
Skitsofrenia on geneettisesti periytyvä ja sairastumisriski onkin noin kymmenkertainen, mikäli ensiasteen sukulainen sairastaa skitsofreniaa. Alttius sairauden puhkeamiselle voi olla myös varhaiskehityksen aikana syntyneestä keskushermoston kehityksen häiriöstä johtuvaa. Sairauden puhkeamiseen altistavia tekijöitä voi nuoruusiän normitiivisten kriisien lisäksi olla huumausaineiden, kuten kannabiksen, käyttö.

# data[].attributes.headline
Lähteet:Lääkehoito + Keskeistä hoidossa ja Hoitosuuhde asiakkaan kanssa 

# data[].attributes.subject
Lähteet:Lääkehoito + Keskeistä hoidossa ja Hoitosuuhde asiakkaan kanssa 

# data[].attributes.body
Kirjalähteet:
- Lääkkeet mielenhoidossa (Huttunen Matti)
- Kaksisuuntainen mielialahäiriö (Sadeniemi, Aer, Jänkälä, Sorvaniemi, Stenberg)
- Asiaa Skitsofreniasta (Malm, Lund, Rutz)
- Psykoosit -kokoava näkökulma (Cullberg Johan)
- Hoito vai pakkohoito (Sariola Esa, Ojanen Markku)
Linkit:
https://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_artikkeli=dlk00148
https://skitsofreniaopas.fi/

# data[].attributes.body
Lääkehoito on aina vain osa hoitoa ja kuntoutusta. Muun hoito koostuu erilaisista psykoterapioista, perheen ja läheisten tukemisesta sekä ammatillisesta ja muusta kuntoutuksesta. Hyvää lääkehoito ei voi toteuttaa ilman kunnioittavaa suhdetta potilaaseen ja hänen läheisiinsä.

# data[].attributes.body
Skitsofrenian hoidolla on siis kaksi päävaihetta: akuutti vaihe, kun suurempia annoksia saattaa olla tarpeen psykoottisten oireiden hoitamiseksi, jota seuraa ylläpitovaihe, joka on yleensä elinikäinen. Ylläpitovaiheen aikana annostusta vähennetään vähitellen vähimmäisvaatimukseksi

Skitsofrenian kulku vaihtelee, mutta se on usein monivuotinen tai elinikäinen sairaus. Lääkehoito on tärkeä osa skitsofrenian hoito. Suurin osa hyötyy merkittävästi lääkehoidosta. Lääkehoidon avulla voidaan lyhentää äkillisiä psykoottisia vaiheita ja välttää turhia sairaalahoitoja, myös oireita saadaan lääkkeiden avulla lievennettyä. Lääkkeiden epäsäännöllinen käyttö tai lopettaminen omin päin saattaa johtua sairausjakson äkilliseen uusiutumiseen. Jos lääkkeen ottaminen unohtuu sairauden takia, voidaan harkita pitkävaikutteista ruiskemuotoisen lääkkeen käyttöä.

Vaikka lääkehoito on tärkeä osa useimpien skitsofreniaan sairastuneiden hoitoa, pieni osa skitsofreniapotilaista ei hyödy lääkkeiden käytöstä. Tämä osoittaa, että eri skitsofrenian muodot ovat taustaltaan hyvin erilaisia.

# data[].attributes.body
1.     Lääkehoito

Perinteiset antipsykootit:

-       Flufenatsiini                           (Siqualone)

-       Klooripromatsiini                   (Klorproman)

-       Levomepromatsiini                (Levozin, Nozinan)

-       Perfenatsiini                           (Peratsin)

-       Promatsiini                             (Neulactil)

-       Tioridatsiini                            (Melleril, Orsanil)

-       Flupentiksoli                           (Fluanxol)

-       Klooriprotikseeni                    (Truxal)

-       Tsuklopentiksoli                     (Cisordinol)

-       Melperoni                               (Melpax)

-       Haloperidoli                           (Serenase)

-       Sulpiridi                                  (Suprium)

Toisenpolven antipsykootit

-       Arpipratsoli                            (Abilify)

-       Klotsapiini                              (Clozapine, Froidir, Leponex)

-       Risperidoni                             (Risperidal)

-       Ketiapiini                                (Seroquel)

-       Olantsapiini                            (Zyprexa)

-       Tsiprasidoni                            (Zeldox)

-       Sertindoli                                (Serolect)

# data[].attributes.attachment_link.title
Aamutohtori | Aamutohtori: Heikki Nikkilä ja skitsofrenian ensioireet

# data[].attributes.attachment_link.description
Katso Aamutohtori - Aamutohtori: Heikki Nikkilä ja skitsofrenian ensioireet Yle Areenasta. Areena on Suomen suurin netti-tv ja radio.

# data[].attributes.body
auttamaan potilasta, meidän pitää järjestää omat reaktiomme sellaisen toimintamallin mukaan, jota pystymme soveltamaan päivittäiseen hoitokäytäntöön. Tämän perusidean tai työmallin on oltava samantapainen tai samanleinen sekä ammattilaisilla että omaisilla. Työmallin on aina ohjattava meidän lisäkemme myös potilas, kun teemme yksilällistä hoitosuunitelmia.

Ensimmäiseksi potilas tarvitsee kiinteän ja turvallisen suhteen ihmisiin, jotka pystyvät tukemaan häntä, ymmärtämään hänen herkkyyttään ja oireitaan. Heidän on myös oltava perillä potilaalle mahdollisista hoitomuodoista. Näin potilaalle välittyy turvallisuudentunne, joka perustuu tietoon oikeasta suuhtautumistavasta.

Ensimmäinen vaihe työmallia rakennettaessa on potilaan kanssa keskusteleminen. Jos puheyhteys toimii, voimme ruveta käsittelemään kriisikokemusta. Keskustelujen tulisi tapahtua rauhallisessa ympäristössä, jossa sosiaalisia ärsykkeitä on vähän, rutiinit ovat selvät ja vuorikausirytmi säännöllinen. Tämäntapainen ympäristö voidaan luoda terapeuttisessa hoitokodissa tai sairaalan kutoutusosastolla.