# data[].attributes.headline
ברוכה הבאה לליומן הקורונה של לילך 

# data[].attributes.subject
ברוכה הבאה לליומן הקורונה של לילך 

# data[].attributes.body
הקורונה תפסה את כולנו ובמיוחד אותי לא מוכנה כלל. בכל פן אפשרי. ובמיוחד אחרי התאמצות הרבה להצליח בשבוע המעשי ולקיים מפגשים ואחרי תכנונים רבים רבים ושעות ללא שינה הכל בוטל לי ונעצר. לקחתי את זה מאוד קשה, השיגרה החדשה הייתה לי מאוד מאוד מסובכת במיוחד כשנשארתי ללא עבודה ובעתיד לא ברור וחששות מאוד גדולים מהבריאות שלי ושל סובבי ושינויים מאוד גדולים שנאלצתי לקחת.
לא לגמרי הצלחתי להבין איך אני אמורה לפעול עכשיו ומה יהיה אבל מאוד השתדלתי. אין שמץ של ספק שיכלתי יותר, אולי בנסיבות אחרות ושיתוף פעולה מסוג אחר הייתי מצליחה יותר. בהתחלה כולם היו עסוקים בחששות ובדאגות ועכשיו הפחד נגנז ועסוקים בלהפר את הדרישות.

# data[].attributes.headline
המסכות הפכו לשיגרת חיינו- בכל מקום 24/7 אפילו באינסטגרם וברשות החברתיות. ואני למדתי לנשום איתן 7 שעות 

# data[].attributes.subject
המסכות הפכו לשיגרת חיינו- בכל מקום 24/7 אפילו באינסטגרם וברשות החברתיות. ואני למדתי לנשום איתן 7 שעות 

# data[].attributes.attachment_link.title
קורונה טיים- לילך

# data[].attributes.headline
אז מה עושים? איך יוצרים עכשיו, בצורה הזו, קשר עם הילדים?

# data[].attributes.subject
אז מה עושים? איך יוצרים עכשיו, בצורה הזו, קשר עם הילדים?

# data[].attributes.body
ברגע שהוחלט שלא הולכים למכללה ולא הולכים לגנים ובעצם פתאום אסור הכל וכל ההנחיות נורא מבלבלות ובמיוחד אותי.
בהתחלה הייתה הנחייה לשהייה של ההתנסות- וזה נתן לי תחושה שפאוז מעין חופש מקורס אחד, מההתנסות המעשית. וככה חשבתי אצל כולן.
אני חושבת הייתי בתחושה שתכף ממש אחרי פסח נחזור לשיגרה והכל יחזור לעצמו.
ואז באחד משיעורי הזום של הדידקטיקה גיליתי שיש מספר לא מועט של בנות שהוכנסו לקבוצת הווטסאפ המשותפת של ילדי הגן והצוות. ואני ממש התבאסתי שלא הוצעה לי האפשרות הזאת ושבכל לא ידעתי שזה מותר ואפשרי לנו להכנס לקבוצת ווטסאפ עם הורי הילדים - לאחר שהבנתי שכן מיד למחרת שלחתי הודעה למתי הגננת ושאלתי אם היא גם פתחה קבוצה כזאת. האמת שחשבתי שלא כי בתחילת השנה היא אמרה לנו שהיא לא מאמינה של קבוצות ווטסאפ ופועל אך ורק במייל. והופתעתי לגלות שכן יש קבוצה כזאת. ומיד ביקשתי את הסכמתה להצטרפותי - צורפתי ביום רביעי . לא הייתה שום הודעה בקבוצה עד לראשון או שני לאחר מכן והבנתי שגם רק חלק מין ההורים הצטרף- רק מי שרצה בכך, וגם ככה הקבוצה פחות פעילה. אז לא היו לי הרבה דגמים לחיקוי והבנה של מה עושים עכשיו. חשבתי שיהיו רק הודעות.
לאחר ששמעתי מה גננות אחרות עשו ומה בנות אחרות עשו ממש רציתי לעשות גם משו- היה לי מאוד קשה לחשוב על מה ומתי ואיך אני אעשה ולבסוף הכנתי סרטון חמוד עם חידה בסופו (יצורף בהמשך) ושלחתי לילדים לאחר התייעצות עם הגננת שיאשרה אותו. ממש רציתי לקבל תשובות או איזו תגובה ולצערי קיבלתי רק שתיים. בהחלט התבאסתי צפיתי להרבה יותר תגובות או לאיזו התרגשות לראות אותי כמו שהם מקבלים את פני בימי חמישי כשאני מגיעה אל הגן- וזה לא היה.
תוך כדאי הבנתי שהקבוצה באמת לא פעילה במיוחד וששיתוף הפעולה הוא מועט מאוד בערך רק כחמישה או שישה הורים היו משתתפים מידי פעם מתוך 30.
מתי התחילה לעשות להם פעם בשבוע סרטון בו היא מקריאה ספר ילדים בגן- זה היה מקסים בעיני ובאמת שרציתי גם אבל אין לי בסביבה אף לא ספר ילדים אחד .
עם זאת שלחתי לילדים פעמיים הודעות קוליות שאני מתגעגעת מאוד ומקווה שנחזור מהר לשיגרה ושבת שלום (היה בימי חמישי או שישי)
ופעמיים השתתפתי בשיחות זום (היו רק פעמיים) שהגננת יזמה ואני ביקשתי ממנה להצטרף ולדעתי זה היה מעולה והילדים נהנו - ברור שזה לא אידיאלי אבל היה את היחס הפורמלי שלפעמים צריך לדעתי. ואילו הגננת חשבה שזה היה איום ולא מתאים בכלל לילדי הגן. ולכן לא ביצעה אותם יותר.
ולאורך כל התקופה הייתי בקשר של פעם בשבוע/ שבועיים עם מתי הגננת.
בהתחלה דיברנו באסמסים ואני תפסתי את זה קר ושהיא לא באמת רוצה איתי קשר. וכשהתחלתי לתאם איתה שיחות זה נהיה אחרת לגמרי והיא ממש שיתפה אותי והחזירה לי את הרצון לשמוע ממנה ולתאם איתה וללמוד ממנה.

# data[].attributes.attachment_link.title
אחת מהודעות שבת שלום

# data[].attributes.headline
הסרטון שנשלח לילדי הגן- בווטסאפ ב30/3

# data[].attributes.subject
הסרטון שנשלח לילדי הגן- בווטסאפ ב30/3

# data[].attributes.headline
תיאור אופי ותדירות הקשר שערכתן עם הגננת המאמנת וצוות הגן -נקודות עיקריות שעלו,קשיים אם היו ותדירות הקשר 

# data[].attributes.subject
תיאור אופי ותדירות הקשר שערכתן עם הגננת המאמנת וצוות הגן -נקודות עיקריות שעלו,קשיים אם היו ותדירות הקשר 

# data[].attributes.body
הקשר שלי עם הגננת המאמת לא היה רציף והתחיל יחסית מאוחר ובא הרבה יותר מהכיוון שלי. היא לא כל כך רצתה לשתף אותי לפחות להרגשתי.
כל פעם שרציתי מידע הרגשתי שאני צריכה "לחלוב" אותו ממנה וממש לבקש שיתוף.
לבסוף הצלחתי להבין את הכיוון שלה ושגם היא לא יודעת בדיוק איך להתנהל ובסוף הצלחנו לדבר בעיקר כבר לקראת החזרה לגנים.
דיברנו בערך פעם בשבוע וחצי שבועיים.
מידי פעם היא הייתה שולחת גם מייל ממשרד החינוך או איזה מידע מיוחד והיא שלחה אותו גם אלי.
גם כאשר שלחתי לה מידע שאני רוצה לשלוח לילדי הגן ורציתי שתאשר לי אותו - התגובה היתה לא חד משמעית וקצת קרירה (שוב אולי זה רק בהרגשה שלי..-רגישה מאוד לצערי).
ועם צוות הגן לא היה לי כלל קשר.

# data[].attributes.headline
האם היו דברים שהיית עושה באופן שונה מהגננת? 

# data[].attributes.subject
האם היו דברים שהיית עושה באופן שונה מהגננת? 

# data[].attributes.body
אני חושבת שזה מצב מאוד לא מוכר ומאוד מפתיע שקרה לכולנו.
אני חושבת שאם הייתי בתור גננת הייתי מבקשת השתתפות גדולה יותר של ההורים על אף שזה מצב לא נוח גם להם. ומסכמת איתם שלפחות פעם בשבוע יגיבו או יאזינו לסרטונים.
וכן אולי הייתי מפרסמת יותר, עושה יותר שיחות זום או מחלקת אותם לקבוצות קטנות יותר ואז זה לא יהיה מתסכל ויהיה אפשר להקשיב לכולם ולתת להם את זמן הביטוי שלהם.
אבל אני חושבת שעכשיו כשאנחנו אחרי הרבה יותר קל לי לתת רעיונות כי נחשפתי להרבה רעיונות מגנים וגננות אחרות.

# data[].attributes.headline
 אילו קשיים ואתגרים חוויתן במהלך התקופה?

# data[].attributes.subject
 אילו קשיים ואתגרים חוויתן במהלך התקופה?

# data[].attributes.body
אחד הקשיים הכי גדולים זה היה החוסר מודעות, ממה שקורה, מה הולך לקרות, אם זה בכלל מתאים לי.
ולחץ מאוד גדול- קרו לי הרבה מאוד שינויים בתקופה הזאת ונכנסתי למעיין התקף חרדה גדול ומתמשך שגרר איתו המון לחץ ודיכאון.
אני מאוד אוהבת תקורת של פנים מול פנים ופתאום הכל הפך למסכים ולטכנולוגיה ולא כל כך מצאתי את עצמי ואין לי ספק שזה קושי רציני.
וגם המון לחץ לימודי - פתאום 18 קורסים שמתוכם 16 קורסים מבקשים כל שבוע עוד ועוד עבודות ומטלות - שאני לא הצלחתי לעמוד בלחץ הזה.
והקושי האחרון הוא ביישנות! הביישנות לכתוב, לשלוח סרטונים או כל דבר כזה או אחר בקבוצה של לא רק ילדי הגן אלא של ההורים של הילדים ושל כל הצוות. הרגשתי שאני עומדת למבחנים בכל מה שאשלח והרצון לצאת הכי טוב שאפשר לפעמים משתק במיוחד שזה מתועד ויכול להגיע לכל מקום.

# data[].attributes.headline
במחשבה של בדיעבד, כיצד הייתן מתנהלות אילו מצב זה יקרה שוב ותאלצו לחזור להתנסות מקוונת בעתיד.

# data[].attributes.subject
במחשבה של בדיעבד, כיצד הייתן מתנהלות אילו מצב זה יקרה שוב ותאלצו לחזור להתנסות מקוונת בעתיד.

# data[].attributes.body
אני מאוד מקווה שהלחץ של השינויים והלימודים לא ישפיע עלי כמו שקרה עכשיו ושאהיה הרבה יותר מפוקסת.
אני מאמינה שהיה פחותת חששות ועם הרבה יותר רצון לשיתוף.
הייתי דואגת שיהיו לי ספרי ילדים בבית או מדפסת על מנת שאוכל לשתף סרטון הקראה של סיפור לפני השינה או משו חמוד שכזה.
כן הייתי מתכננת לעשות זום על קבוצת ילדים קטנה גם אם הגננת לא רוצה להשתתף בה. ובה הייתי נותן יחסי אישי לכל ילד להתבטא ולספר איך עוברים עליו הימים.
הייתי עושה יצירות ומשתפת את הילדים בהם ואולי מאתגרת אותם לעשות משו דומה.

הייתי מתייעצת עם עוד בנות, ועם הבנות של הקבוצה לשמוע מה הן עושות ולחלוק רעיונות ולא לשבת לבד ולהבין מה צריך לעשות ואיך.

# data[].attributes.headline
לוח שנה - חודש מרץ 2020 

# data[].attributes.subject
לוח שנה - חודש מרץ 2020 

# data[].attributes.body
החודש בו הכל התחיל ועוד כלום לא היה מובן או ידוע ובכלל מה הסדר גודל של העניין

# data[].attributes.headline
לוח שנה - חודש אפריל

# data[].attributes.subject
לוח שנה - חודש אפריל

# data[].attributes.body
נכנסים לתקופת החגים ויש נהלים חדשים של הסגרים ועדיין לא ברורה ההתנהלות

# data[].attributes.attachment_link.title
לוח אפריל- יומן קורונה

# data[].attributes.headline
לוח שנה- חודש מאי 

# data[].attributes.subject
לוח שנה- חודש מאי 

# data[].attributes.body
חודש של חזרה לשיגרה בהתחלה מאוד מבולבלת ויש בלאגן של חלוקות לקבוצות ואז חוזרים כאילו מעולם לא היה עם מעט שינויים שדווקא מטיבים לילדים

# data[].attributes.attachment_link.title
לוח מאי - יומן קורונה

# data[].attributes.headline
סיכומון תקופת קורונה (הראשונה) 

# data[].attributes.subject
סיכומון תקופת קורונה (הראשונה) 

# data[].attributes.body
נכון לכתיבה זו עדיין לא פרץ הגל השני ומתקיימת שיגרה יחסית גם בגן וגם מחוץ לו.
אבל לכולם יש את החשש שזה עלול לפרוץ שוב.
אני מאמינה עכשיו שכולנו נהיה הרבה יותר מוכנים ונתפקד הרבה יותר טוב במידה והכל יחזור על עצמו. אני חושבת שזכיתי לחוות את ההתנסות שלי בתקופה כזאת שלגמרי מלמד אותי שהכל יכול לקרות, שילדים יכולים ומתבקשים לשבת שעות מול המחשב והכל עובר דרך טכנולוגיה וזה בסדר וזה באישור משרד החינוך ואפילו בדרישתו.
אני מרגישה עכשיו הרבה יותר פתוחה לרעיונות חדשים ולשילוב של תכנים ודרכי לימוד שאולי לא הייתי חושבת עליהם או מאמינה בהם קודם. אני מבינה כמה הקשר עם הורי הילדים בגן חשוב מול הגננת וכמה ששיתוף הפעולה שלהם קריטי ואפשרי.
כאשר חזרתי לראשונה לגן אחרי הקורונה הייתי בטוחה שמערכת היחסים שהצלחתי לבנות עם הילדים תשתנה ואולי תתערער ונוכחתי לגלות שלא בדיוק הילדים שמחו לראותי ובטח שלא שכחו אותי והמשיכו להגיע אלי שאפתור להם בעיות או שאעזור להם, המשיכו להישמע להוראות שלי ולהסברים שלי. והחזרו עם הרבה רצון לחוות שוב את הגן ואת חברת שאר הילדים. אחד החלקים החמודים מכל נושא הקורונה שהילדים מזכירים לעצמם ואחד לשני שחייבים לשטוף ידיים אחרי שירותים, חצר ופעילות כזו או אחרת ולפני ארוחת הבוקר. אם פעם היה ממש צריך לרדוף אחריהם עכשיו זה ברור להם כל כך.
הבנתי גם כמה זה חשוב לנו הגננות לעתיד והגננות שבפועל ללמוד לשתף , גם את מצבנו וגם פעילויות ומערכים . נתקלתי בפייסבוק בכמה פוסטים של גננות שממש מתכננות שישמעו אותן או שיעזרו להן בתוכנית פעולה, חלק קיבלו מענה וחלק לא לגמרי. וזה גרם לי לתהות למה לא? למה לא לשתף את מה שאנחנו חושבות שנכון את מה שאנחנו עשינו ואיך שאנחנו פעלנו במיוחד אם זה יעזור לגננת או אדם אחר.