# data[].attributes.body
יום השואה בישבילי הוא יום עצוב וקשה, אך בו זמנית גם טוב. עצוב בגלל השישה מיליון שנרצחו. ולי ספציפית קשה איתו מכיוון שאחייה ואמה של סבתא רבא שלי נרצחו בשואה. וטוב כי הוא מסמל את זה שבסוף יש חלק ששרדו והצליחו להתגבר על המכשולים. ובזכותם אנו חיים.
אנחנו צריכים למנוע מזה להתרחש שוב, ולהודות לכל איש ואישה שעזרו אפילו לאדם אחד לשרוד את השואה, "כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
OldIsraeliSongs משירי ארץ ישראל הישנה והטובה

# data[].attributes.attachment_link.title
חוה אלברשטיין - החול יזכור

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום חשוב שצריך לזכור ולהצניח ובנוסף גם כי חלק מהמשפחה שלי נהרגו בשואה.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום קשה, שמזכיר לי כמה חשוב שיש לנו את המדינה שלנו.
סבי היה ילד בגרמניה כשפרצה המלחמה, וחווה אנטישמיות בכל יום עד שמשפחתו הצליחה להימלט ולעלות על ספינה לדרום אמריקה.
פעם הוא סיפר לי, שכשהוא היה בכיתה ו' נערכה תחרות אתלטיקה מחוזית והוא ניצח במקום הראשון. בטקס רב משתתפים נקראו לעלות לפודיום המנצחים. סבא שלי ציפה לשמוע את שמו בוקע מהרמקול, אבל הוא כלל לא נקרא לעלות, כי היהודים לא היו זכאים לקבל כל פרס הוקרה.
הסיפור הזה מלווה אותי עד היום ואפילו עכשיו, כשאני כותבת את זה, יש לי מחנק בגרון ודמעות בעיניים על הילד הקטן שלא הצליח להבין למה.
הקיר הזה מוקדש לשורדי השואה ולנספי השואה, ביניהם שישה מיליון יהודים.

אני מקדישה לסבא שלי את השיר "איפה ישנם עוד אנשים כמו האיש ההוא"

סבא, היית גיבור בשבילי.
תמי

# data[].attributes.attachment_link.title
שלמה ארצי - האיש ההוא [(נתן יונתן) שלמה ארצי] - גרסה מקורית מ"גבר הולך לאיבוד" 1978

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום שצריך לזוכור אותו ולהנציח אותו ולהגיד תודה לכל האנשים שבזכותם אנחנו בחיים וצריך לקוות שהוא לא יחזור על עצמו אף פעם

# data[].attributes.attachment_link.title
בועז שרעבי - לתת

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא  סיפורי זיכרון מהמשפחה משה  .
( לקוח מתוך עבודת שורשים משפחתית)
יעקוב פריזיס היה מהמתנגדים הראשונים בתקופת הצורר הנאצי בעיר חלקידה ביוון , הגרמנים תפסו אותו בעיר חלקידה (כאלקיס) ביוון , היא עיר הולדתו , ומשם לקחו אותו למחנה "חיידארי" בפרברי אתונה , שם חקרו אותו , עינו אותו ואת כל היהודים הראשונים שהתנגדו לצורר הנאצי, ומשם הוציאו אותו לעיר סלוניקי שם הייתה תחנת הגירוש, תחנת רכבת "הברון הירש" שהייתה מול גטו "הברון הירש" בסלוניקי , ומשם העבירו אותם למחנה אושוויץ' בפולין.

לאחר תקופת שהייה במחנה אושוויץ' ולאחר שקועקעה על זרועו מספר סידורי, הועבר אח של סבי למחנה אחר הנקרא פלוסנברג  הנמצא בגרמניה. עם תום המלחמה שוחרר. עד יום מותו סבל אח של סבי מסיוטים תמידיים שחיילים נאצים רודפים אחריו.

לבני משפחה נוספים ממשפחתו של סבי קעקוע מספר על זרועם.

כרטיס, מהרשומות ביד ושם, המעיד על מעבר אסיר (אח של סבי)
מ - אושוויץ'  ל - פלוסנברג.

# data[].attributes.attachment_link.title
כרטיס מיד ושם

# data[].attributes.body
יום השואה הוא יום עצוב בשבילי, סבתא רבתא שלי מצד אבא באה לביקור בארץ כדי לבקר את אחותה תקופה קצרה לפני תחילת השואה, בזמן זה קיבלה מסרים מהמשפחה שמתחיל להיות להם רע בפולין ואין להם בגדים. ולכן כדאי שלא תחזור, סבתא רבתא שלי ניסתה להשיג אישור מהבריטים שיאפשרו למשפחה שלה לעלות לארץ. האישור עלה כסף ולא היה לה ולאחותה. כל המשפחה המורחבת (המוני אנשים) נרצחו על ידי שכניהם בכפר מגוריהם. סבתא רבתא שלי הרגישה כל השנים רגשות אשם על זה שלא הצליחה להשיג אישור מהבריטים ולהציל את משפחתה, וזה ליווה אותה כל החיים.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום חשוב כי חשוב לזכור את כל השש מיליון שמתו בשואה בלי סיבה אמיתית

# data[].attributes.body
יום השואה הוא יום עם קשיים פנימיים.
סבא רבא שלי היה באוושביץ ובנס הצליח לברוח הוא חווה מראות לא יפים והיה לו מספר על היד.
צריך לזכור גם את הימים האלה, הימים הקשים ולא לשכוח ולהעביר לדורות הבאים סיפורים שנזכור מה היה.

# data[].attributes.body
יום השוע בשבילי הוא עצוב מאוד למרות שאין לי שום קשר משפחתי .

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום עצוב וחשוב תמיד לזכור אותו כדי שהשואה לא תקרה שוב.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום עצוב מאוד וחייב לזכור אותו לדורות הבאים ואני ממש מקווה שהוא לא יקרא שוב

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לשואה ולגבורה הוא יום עצוב וחשוב. דודה של אבא שלי היא ניצולת שואה אף פעם לא ראיתי אותה אבל שמעתי את הסיפור העצוב והנורא שלה ואני חושבת שצריך להמשיך לספר אותו לכל הדורות הבאים

# data[].attributes.body
בשבילי יום השואה צריך להיזכר בגלל שני דברים שאני חושב שהם חשובים אחד שישה המיליון שנספו ושתים שלא יקרה עוד הפעם

# data[].attributes.body
יום השואה והגבורה  הוא יום קשה לעם ישראל אני אישית לא איבדתי אף אחד במשפחתי בשואה אבל הוא עדיין יום עצוב עבורי.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום עצוב כי הרבה אנשים מהמשפחה שלי שחבו את השואה ונפצעו בה, גם גופנית וגם נפשית.
ולדעתי זה פשוט מטורף ש-6 מיליון יהודים מתו בשואה, אבל עכשיו כשיש לנו מדינה, אני יודע שדבר כזה לא יקרה עוד פעם.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום כשה בגלל שהיה לי משפחה שמתה השואה ובכלל זה יום עצוב לכל היהודים.

תמונה זאת מראה ילדים בגטו.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום חשוב שצריך לזכור ולדעת את עבר העם שלנו ולזכור את כל מי שנהרג.

# data[].attributes.attachment_link.title
יום הזיכרון לשואה

# data[].attributes.body
יום השואה הוא יום שצריך להגיד תודה לכל האנשים שנלחמו בשבילנו והצילו הרבה אנשים

# data[].attributes.attachment_link.title
סר ניקולאס וינטון הציל מאות ילדים יהודים מפראג אבל הסתיר זאת במשך עשרות שנים - כאן באולפן נחשף סודו!

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום חשוב. סבא רבא שלי הוא ניצול שואה וכל שנה ביום השואה אני הולכת אל הבית שלו ושומעת חלק מהסיפור.
אני זוכרת שכשסבא שלי ראה את הגשר שלי בפעם הראשונה ושאל מה יש לי על השיניים. אמרתי לו שקוראים לזה גשר וזה נועד ליישר את השיניים ולסדר אותן, אז הוא סיפר לי איך הוא שבר כמעט את כל השיניים שלו כבר בגיל 12. מאז הסיפור שלו עניין אותי ומאוד רציתי לשמוע אותו ואת מה שהוא עבר. סבא שלי נולד בצ'כיה , אחיו הגדול ואמו נספו בשואה והוא בן 85. יש לי קשר הדוק ליום הזה וסבא שלי מאוד חשוב לי. מצורף סרטון יוטיוב של סבא שלי מספר על השואה. ממליצה לראות.

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום חשוב. למרות שלא איבדתי אף אחד מהמשפחה שלי בשואה, אני מרגיש שחשוב לי מאוד כיהודי לדעת על התקופה הזו, לשמוע סיפורים על אנשים שנספו ועל אנשים שהיו גיבורים בתקופה זו. סבא רבא שלי, פרנק פיזרו ז"ל נלחם בכוחות הברית בצבא ניו-זילנד בתקופת מלחמת העולם השניה. אני לא הכרתי אותו, אבל חושב שהיה גיבור, עזב את אשתו ואת שלושת בניו ויצא להלחם למען משהו שהוא האמין בו.

# data[].attributes.attachment_link.title
לכל איש יש שם

# data[].attributes.attachment_link.metadata.title
לכל איש יש שם

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי הוא יום חשוב ועצוב שנועד לזכור את כל ששה מיליון היהודים שנרצחו בשואה ולכבד את זכרם.
סבא רבא של אמא שלי ואחיה של סבתא של אמא שלי שרדו את השואה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
יאנוש קורצ'אק

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
יום הזיכרון הבינלאומי לשואה

# data[].attributes.attachment_link.title
"דרכו האחרונה" שיר ליום השואה

# data[].attributes.attachment_link.description
השיר מתאר את דרכו האחרונה של יאנוש קורצ'אק עם ילדי בית היתומים להם שימש כאב. הנאצים הציעו לקורצ'אק לצאת לחופשי אך הוא ויתר והעדיף ללכת עם ילדיו למחנה ההשמדה. מילים: אנדה עמיר, לחן, עיבוד והפקה: פרדי ברק, ביצוע: דורית פרקש, נגינה בצ'לו: ענבל ברק

# data[].attributes.body
נילקח מתוך עבודת בגרות בהסטוריה על נושא השואה של בתי עדן

קורצ'אק, בהקימו את בית היתומים רצה ליצור בו מערכת מנהל, שתאפשר עצמאות מרבית ליתומים. קורצ'אק הקים אם כך, מערכת מנהל מסודרת, הכוללת פרלמנט, שבו 22 צירים ושדן בענייני המוסד, ועדות שונות לעניינים שונים, כגון ועדת תקציב וועדה לארגון עבודה, וכן עיתון. בין היתר, הקים קורצ'אק בתי משפט. בית המשפט של קורצ'אק לא היה בית משפט רגיל. הוא התבסס על חוקה שניסח קורצ'אק בעצמו, ועל פסקי דין תקדימיים שהוצאו בו. בית המשפט הורכב מחמישה שופטים וממדריך, ששימש מזכיר ורשם את העדויות, אך היה משולל זכות הצבעה. בכל שבוע הייתה מתפרסמת רשימת פסקי הדין האחרונים של בית המשפט, ולכל פסק דין ניתן ניקוד. הניקוד הדגיש את חומרת מעשו של מבצע הפעולה.

תמונה של דגם בית המשפט
הגדם ניבנה בהשראת השיטת חינוך של יאנוש

# data[].attributes.body
יום השואה בשבילי זה מאוד עצוב כי שישה מליון יהודים מתו בשואה ותמיד צריך לזכור את זה

# data[].attributes.headline
עינת אמא של נגה וגמיסטר

# data[].attributes.subject
עינת אמא של נגה וגמיסטר

# data[].attributes.body
יום השואה עבורי הוא יום קשה יום שנזכרים במשפחה של סבתי מצד אימי שעלתה לבד בגיל 14 לארץ והשאירה את אחריה והוריה בגרמניה וניתק איתם הקשר.לימים נודע לה שכולם נספו בשואה.את זכרון אחיה הנציחו לפני כמה שנים בפרויקט מיוחד ליד אוניברסיטת ברלין באותיות מוזהבות ששילבו במרצפות בכניסה לאוניברסיטה