# data[].attributes.headline
הוראה ולמידה התנסותי

# data[].attributes.body
הוראה ולמידה התנסותית

# data[].attributes.attachment_link.title
הוראה ולמידה התנסותית

# data[].attributes.headline
למידה חווייתית ולמידת עומק וכיצד יכולים המורים לטפחן

# data[].attributes.subject
למידה חווייתית ולמידת עומק וכיצד יכולים המורים לטפחן

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
דרכי הוראה חלופיות

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מחשבים בחינוך

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
אינטרנט בחינוך

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
פדגוגיה מתוקשבת

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
תפיסות פדגוגיות בהוראה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
התפתחות מקצועית של מורים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
סביבות למידה מתוקשבות בהכשרת מורים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
הערכת ההוראה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
סטודנטים להוראה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ידע וחשיבת מורים

# data[].attributes.attachment_link.title
מס"ע - למידה חווייתית ולמידת עומק וכיצד יכולים המורים לטפחן

# data[].attributes.attachment_link.description
האם כל למידה יכולה להיות חווייתית? ואם לא, מתי הלמידה עשויה להפוך למשמעותית וחווייתית, והאם ניתן להשפיע על כך שהיא לא תהפוך רק למצוות אנשים מלומדה? הא

# data[].attributes.headline
בי"ס עין הים

# data[].attributes.subject
בי"ס עין הים

# data[].attributes.attachment_link.title
למידה חוויתית - בית ספר קהילתי עין הים, חיפה

# data[].attributes.attachment_link.description
בדרך כלל, המרחב המשחקי יתקיים במיקום לא שגרתי. הדבר קורה בזמן משחק: התלמידים מזיזים את השולחנות, לא יושבים על כיסאות, מרבים להתנועע, להיות ניידים, הם אקטיביים. הזזת השולחנות והכיסאות בכיתה, והירידה למשחק על שטיח למשל היוותה את הסימן הראשון לפריצת גבולות הכיתה.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אמי"ת גוגיה: הבית לחדשנות בחינוך

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
דומה שאין מי שמתעניין בחינוך בעולם שלא שמע את שמו של קן רובינסון, קרא ראיונות איתו, או לכל הפחות צפה באחת מההרצאות המפורסמות שלו ב-TED. ארבעה ספרים שלו תורגמו לעברית: המקום הנכון (The Element) וספר ההמשך שלו: למצוא את המקום הנכון (Finding Your Element), לצאת מהקווים (Out of Our Minds), ו- בתי ספר יצירתיים (Creative Schools).

בספר הראשון רובינסון בוחן את השאלה כיצד אנשים מוכשרים במיוחד ומובילים בתחומם הגיעו לאן שהגיעו, והאם יש קשר בין התהליך שבו הם מצאו את המקום הנכון עבורם מבחינה אישית ומקצועית לבין החינוך הבית-ספרי שלו זכו בילדותם.

התוצאה מביכה: אין כמעט כל קשר בין תוכנית הלימודים והחוויה הבית-ספרית לבין היכולת של אותם אנשים לזהות בעצמם מהו הכישרון הייחודי שלהם ובמה הם רוצים ויכולים להצטיין. מכאן מסיק רובינסון מסקנות לגבי האופן שבו בתי הספר מדכאים את היצירתיות של התלמידים במקום לטפח אותה ומציע הצעות לשינוי.

בספר לצאת מהקווים, ממשיך רובינסון את הקו הזה ומעמיק לחקור בשאלה מהי חשיבה יצירתית ומדוע חשוב כל כך שבתי ספר יִלמדו איך לעודד אותה בקרב התלמידים שלהם.

הספר בתי ספר יצירתיים הוא המעשי ביותר שכן הוא מביא דוגמאות לבתי ספר בעולם שכבר עשו צעד לקראת המהפכה בחינוך והחלו ליישם מודלים חדשניים בעבודה היומיומית שלהם. גם בו הוא מדבר על היצירתיות, הסקרנות והכמיהה הטבעית ללמידה שנמצאות מלכתחילה אצל כל ילד וילדה.

החידוש בספר זה הוא בעיקר בכך שרובינסון מדגיש בו את עמדתו הנחרצת נגד תנועת הסטנדרטיזציה בחינוך, וגם באמירה המפורשת שלו כי החינוך ישתנה אך ורק בזכות עוד ועוד מעשים של בודדים ושל קבוצות בשטח:

"אם הנכם תלמידים, אנשי חינוך, הורים, מנהלים או קובעי מדיניות - תוכלו לקחת חלק בשינוי. למרות היותו בעיה כלל עולמית, החינוך הוא בהכרח תהליך עממי. העולם עובר שינויים מהפכניים; אנו זקוקים למהפכה גם בחינוך. בדומה לרוב המהפכות גם המהפכה הזו מתבשלת כבר זמן רב, ובמקומות רבים היא כבר פרצה. השינוי אינו נכפה מלמעלה. הוא צומח מלמטה". (עמ' 22)

לדבריו, כשעוד ועוד מורים, מנהלים, תלמידים והורים יקומו וינקטו צעדים מעשיים כדי לשנות את האופן שבו מלמדים ולומדים בבתי הספר שלהם, קובעי המדיניות יתאימו את עצמם ויאשרו את היוזמות בדיעבד. בספר יש דוגמאות רבות מבתי ספר שעשו צעדים כאלה, כגון בית ספר בקנזס שלקח ילדים שנכשלו בלימודים ועשה איתם פרויקט שבו בנו מכונית מאפס והגיעו איתה במסע מתוקשר עד וושינגטון הבירה; בית ספר במסצ'וסטס שסבל מאלימות קשה עד שמנהל חדש החליט להפנות את כל תקציב האבטחה שלו לטובת לימודי מוזיקה, דרמה ואמנויות; ובית ספר יסודי באוקלהומה שיצר שיתוף פעולה הדוק ומשמעותי עם מוסד לדיור מוגן של גמלאים שעזרו לילדים ללמוד לקרוא.

רובינסון מקדיש מקום חשוב בספר גם לצורך ליצור אקלים חינוכי מסוג חדש בבתי הספר: הוא מדבר על החשיבות העצומה של יחסי מורים-תלמידים, על יתרונות הרב-גילאיות בחינוך, על התנגדותו לטרנד הטיפול התרופתי, ובעיקר על הצורך להחזיר לתוכניות הלימודים גם תחומים לא-אקדמיים ולא-עיוניים, ולתת מקום לעולם הפנימי של הילד.

ב- בתי ספר יצירתיים רובינסון מנסה לסמן את הכיוון לשינוי בכך שהוא מספר על פרויקטים שונים שכבר פועלים ברחבי העולם בימים אלו ממש, ומעודד את הקוראים שלו להעז וליזום בעצמם את השינוי שהם רוצים בו עבור בתי הספר שלהם:

"בנג'מין פרנקלין אמר פעם שבעולם יש שלושה סוגי אנשים: אלה שאי-אפשר להזיז אותם, אלה שאפשר להזיז אותם ואלה שזזים. [...] הזזים הם מחוללי השינוי, אלה שרואים לנגד עיניהם עתיד שונה ונחושים להביא אותו, בעצמם או בעבודה משותפת עם אחרים. כפי שאמר מהאטמה גנדי, 'אם ברצונך לשנות את העולם, תהיה בעצמך השינוי שאתה רוצה לראות'. כי אם מספיק אנשים זזים, יש תזוזה. ואם לתזוזה יש די תנופה, מתחוללת מהפכה. וזה בדיוק מה שנחוץ כיום בחינוך". (עמ' 183)

מחפשים עוד השראה לחדשנות בחינוך? בקרו כאן

# data[].attributes.attachment_link.title
בתי ספר יצירתיים

# data[].attributes.attachment_link.description
דומה שאין מי שמתעניין בחינוך בעולם שלא שמע את שמו של קן רובינסון, קרא ראיונות איתו, או לכל הפחות צפה באחת מההרצאות המפורסמות שלו ב-TED. ארבעה ספרים שלו תורגמו לעברית: המקום הנכון (The Element) וספר ההמשך שלו: למצוא את המקום הנכון (Finding Your Element), לצאת מהקווים (Out of Our Minds), ו-בתי ספר יצירתיים (Creative Schools).

# data[].attributes.headline
סביבה מעודדת יצירתיות – מאמר מבוא

# data[].attributes.subject
סביבה מעודדת יצירתיות – מאמר מבוא

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
רוח משחקית והומור

ספונטניות וקלילות, אווירה המתאפיינת בנינוחות, בבדיחות ובצחוק.

ובבית הספר: האם יש אווירה נעימה בכיתה? האם ישנם רגעים מצחיקים ומשוחררים?

קונפליקט

מתחים אישיים, בין-אישיים או רגשיים. כשרמת הקונפליקט גבוהה אנשים בודדים או קבוצות אנשים לא מחבבים או אף שונאים אחד את האחר, והאווירה יכולה להתאפיין ב"מלחמתיות". מכשולים ו"מלכודות" מתגלים לעתים קרובות בחיי הארגון כמו גם רכילות ודיבורים מאחורי הגב. כאשר רמת הקונפליקט נמוכה, הארגון מתאפיין בהתנהגות בוגרת יותר של חבריו. יש להם תובנות פסיכולוגיות והם מראים שליטה על הדחפים והרגשות שלהם.

ובבית הספר: האם בכיתה ישנו עיסוק חברתי שלילי המשפיע לרעה על התנהלות התלמידים בשיעורים ובהפסקות?

תמיכה ברעיונות

דרכים שבהן מטופלים רעיונות חדשים. באקלים תומך, הרעיונות וההצעות מתקבלים בקשב ובאדיבות על ידי הממונים והעמיתים לעבודה. אנשים מקשיבים אחד לאחר ומעודדים יוזמות. נוצרות הזדמנויות ואפשרויות לנסות דברים חדשים והאווירה בונה וחיובית.

ובבית הספר: כיצד מגיב המחנך לרעיונות חדשים? האם הם נרשמים, עולים לדיון, זוכים ליחס ולקשב?

ויכוח

מפגשים, החלפות או התנגשויות (חיוביות ופוריות) של נקודות מבט, רעיונות, התנסויות וידע שונים. בארגון המתווכח נשמעים קולות רבים ואנשים מעוניינים להשמיע את רעיונותיהם. הוויכוח מתמקד בעניינים ורעיונות (בניגוד למה שקורה בקונפליקט, שם ההתמקדות היא באנשים ויחסים).

ובבית הספר: האם ישנה במה לחילוקי דעות? האם תלמידים רבים משתתפים בדיונים, פעילים ומשמיעים את עמדתם בנושאים שונים?

לקיחת סיכונים

סובלנות לחוסר בהירות וערפול במקום העבודה מאפשר לקיחת סיכונים. באקלים המאפשר לקיחת סיכונים יוזמות חדשות ונועזות יכולות להילקח, אפילו אם התוצאות לא ברורות. אנשים מרגישים שהם יכולים "להמר" על כמה מרעיונותיהם.

ובבית הספר: האם התלמידים ששים להציע רעיון או ליזום דבר מה? האם מרשים לעצמם להציע יוזמות חדשות?

# data[].attributes.attachment_link.title
סביבה מעודדת יצירתיות - מאמר מבוא - ברנקו וייס

# data[].attributes.attachment_link.description
באיזה אקלים היצירתיות יכולה לפרוח? Ekvall הגדיר עשרה ממדים המשפיעים על יצירתיות אצל עובדים בארגון. ניתן להשליך מדבריו על בית ספר, כיתה ומשפחה. אתגר מידת המעורבות של חברי הארגון בפעילויות היומיומיות ובמטרות ארוכות הטווח. באקלים אתגרי, האנשים בעלי מוטיבציה פנימית לתרום להצלחת הארגון. הם מוצאים הנאה ומשמעות בעבודתם ולכן מוכנים להשקיע.

# data[].attributes.headline
קישור למאגר הידע של מפרש

# data[].attributes.subject
קישור למאגר הידע של מפרש

# data[].attributes.body
שם משתמש - mifras
ססמה : mifrasc

# data[].attributes.headline
שלד מפה לארגון ידע

# data[].attributes.subject
שלד מפה לארגון ידע

# data[].attributes.attachment_link.title
מפת ארגון ידע שלד

# data[].attributes.headline
מייקרים בחינוך - בתי

# data[].attributes.body
מייקרים בחינוך - בתי ספר במחוז דאבלין במדינת אוהיו, ארה”ב

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
האם אפשר ללמוד מדע ללמוד מספר בכיתה? למה צריך אדם שאינו מתכנן קריירה מדעית לטפח בכל זאת כישורי מחקר, ואיך עליו לעשות זאת? במאמר מיוחד לכבוד תחילת שנת הלימודים מסביר תום ביאליק על הקשר ההדוק בין מדע לחינוך.

"ספר לי, ואשכח. תראה לי, ואני עשוי לזכור. ערב אותי, ואבין" - קונפוציוס.

אחד הרגעים הזכורים לי ביותר במהלך ההתנסות שלי במחקר מדעי התרחש מתישהו בתחילת לימודי התואר השני, כשלמדתי איך לעשות ניסויים, להפעיל את המכשירים והציוד במעבדה ולעבוד עם סוגים שונים של תאים, אנזימים וחיידקים. ברגע מסוים באה לי ההארה, וכל השנים הארוכות והמתישות של התואר הראשון, שבהן למדתי עוד ועוד קורסים בתחומי הביולוגיה, הגנטיקה, הכימיה ושאר ירקות התחברו להבנה אחת גדולה. הרגשתי שהכל מתמזג יחד לתפיסה כוללת של התהליך המדעי, דרך החשיבה המדעית והבנת טבע המדע. כל אותם ספרי לימוד, דוחות מעבדה, שינון למבחנים ושעות רבות שהעברתי בספרייה קיבלו משמעות חדשה לגמרי.

דבר נוסף שהבנתי באותו רגע היה שאין שום דרך להבין משהו באמת כל עוד אתה לא עושה איתו משהו. לא משנה כמה הרצאות תשמע, כמה ספרים תקרא וכמה נתונים תשנן, בסופו של דבר ההבנה תגיע רק דרך עשייה, שימוש ותרגול.

מאז עברו כמה שנים. אני התרחקתי מעט מעבודת המעבדה והמחקר הביולוגי ועברתי לתחום המחקר בחינוך מדעי. במקום ניסויים עם תאים וחיידקים אני חוקר תלמידים, מורים ותוכניות לימודים במדעים. התחלתי גם ללמד כמורה למדעים בחטיבת ביניים. אך למרות השינוי בתחום המחקר, אותה תובנה נשארה נטועה חזק במוחי - לימוד אמיתי מגיע מתוך עשייה.

"המטרה הגדולה של החינוך אינה ידע, אלא פעולה" - הרברט ספנסר, פילוסוף אנגלי.

החינוך המדעי הוא זרוע ייחודית ומעניינת של תחום החינוך. מטרתו היא להקנות לתלמידים אוריינות מדעית: לתת להם את הידע, ההבנה והכלים שמציע המדע כדי להיות אזרחים חושבים, יצירתיים, תורמים וביקורתיים בעולם המודרני והטכנולוגי שבו אנו חיים. החינוך המדעי משלב עקרונות מתחומי החינוך, הפסיכולוגיה והסוציולוגיה, יחד עם עקרונות המדע והמחקר.

כבר בתחילת המאה הקודמת הבינו החוקרים בתחום שהוראת המדעים אינה יכולה להיות סטטית ומבוססת רק על העברת ידע חד-סטרית מהמורה לתלמידים. חוקרים מובילים כמו ג'ון דיואי קראו להוראה פעילה, שבה התלמיד לוקח חלק אקטיבי בתהליך הלמידה ורוכש את מיומנויות החשיבה וההבנה המדעית תוך ביצוע ניסויים, הכרות עם תופעות טבע שונות וקבלת תפקיד עצמאי בתהליך החקר.

תהליך החקר המדעי עצמו מבוסס על עקרונות העשייה הפעילה והעצמאות של התלמיד או החוקר. אין-ספור מחקרים הראו שככל שרמת העצמאות והפעילות של התלמיד גבוהה יותר, כך הלמידה שלו משמעותית יותר. מאמצים רבים מושקעים במחקר ובפיתוח של החינוך המדעי, במטרה לשבור את התבנית הבית-ספרית הרגילה של "ספר הבישול המעבדתי", שבו התלמיד מקבל דפי הוראות מוכנים לביצוע הניסוי, ניתוח הנתונים, מציאת שאלת המחקר והמסקנות, בלי שהוא נדרש להפעיל שום חשיבה עצמאית פעילה.

השאיפה היא לקרב את התלמיד לרמה של חקר פתוח ועצמאי, שבו הוא יכול להעלות בעצמו את שאלת המחקר מתוך הכרות עם התופעה הנבדקת, לתכנן את מהלך המחקר ולבצע אותו, לאסוף נתונים ולנתח אותם, להציג ולהצדיק את מסקנותיו ולסיום לקחת חלק בתהליך של ביקורת עמיתים ביחס לעבודתו.

עם זאת, ההתקדמות בסולם העצמאות צריכה להיות מחושבת ומושכלת. אי אפשר לצפות מתלמיד בן עשר שיבצע חקר מדעי פתוח ומלא. גם סטודנט לתואר ראשון באוניברסיטה אינו יכול להיות חוקר עצמאי, ואפילו דוקטורנט שמאחוריו שנים רבות של ניסיון ברכישת הידע המדעי והמיומנויות לביצוע המחקר, חייב להתייעץ במנחים ובעמיתים ולהיעזר בהם דרך קבע. לכן, על אחת כמה וכמה, יש לאפשר לתלמידים בבית הספר לפתח ולשפר את מיומנויות החקר שלהם בהדרגה ובתבונה, בהתאם לרמתם ולרמה הרצויה של חומר הלימוד.

נוסף על ההוראה בדרך החקר, אחת המטרות של החינוך המדעי היא לאפשר לתלמידי המדעים לחוות תהליכי חקר מדעי בצורה כמה שיותר "אותנטית". חקר אותנטי הוא תהליך שמדמה את עבודתו של מדען אמיתי: על התלמיד לעבור את כל שלבי החקר, לתרגל את המיומנויות ואת הפרוצדורות השונות הנדרשות מהמדען ולהיחשף לדרך החשיבה המדעית ולטבע המדע.

חקר אותנטי מתייחס גם לעולמו האישי של התלמיד והחוקר - הרצונות, הצרכים, המוטיבציה ותחומי העניין שלו. מדען טוב צריך לנתב את הסקרנות וההתלהבות שלו למציאת שאלות מדעיות וכיווני מחקר מתאימים. גם מורה טוב, בהינתן ההזדמנות המתאימה, יכול לאפשר לתלמיד לחקור ולשאול שאלות סביב תחומי העניין האישיים שלו ועולמו היומיומי. הגישה הזו בתחום החינוך נקראת "הגישה הקונסטרוקטיביסטית". שילוב של העקרונות האלה יכול לעזור בשיפור תפיסת המדע אצל התלמיד וברמת ההבנה שלו.

"שום דבר לא עובד בחינוך אם התלמיד לא עובד" - דונלד סימנק, פיסיקאי ומחנך אמריקאי.

במחלקה להוראת המדעים של במכון ויצמן חוקרים את כל הדברים האלה ועוד רבים אחרים. מחקרים רבים נעשים על ההתפתחות המקצועית של מורי המדעים, פיתוח תוכניות לימודים ופעילויות מדעיות לחטיבת ביניים ולתיכונים והבנת תהליך הלמידה וההוראה במדעים.

אחת התוכניות שפותחה בקבוצת הביולוגיה במחלקה להוראת המדעים, שאותה אני חוקר, היא הביוטק. בתוכנית הביוטק משתתפים תלמידי כיתה י"א במגמת הביוטכנולוגיה מכל רחבי הארץ והיא נחשבת יחידת לימוד אחת לבחינת הבגרות. במהלך התוכנית מתעמקים התלמידים במחקר כלשהו בביוטכנולוגיה מתוך מאמר מדעי מעובד, ואחר כך מגיעים לביקור במעבדת המחקר ומבצעים ניסוי מכין וניסוי עיקרי במעבדות של מכון דוידסון לחינוך מדעי במכון ויצמן.

המחקר שמבצעים התלמידים קשור למחקר אמיתי שמבצעים מדענים ממספר קבוצות ממכון ויצמן ומהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. את התלמידים מלווה בתוכנית המורה שלהם ביחד עם מדען צעיר מהמעבדה ואיש הוראת המדעים.

אחד היתרונות של התוכנית הוא רמת העצמאות והלמידה הפעילה של התלמידים. התלמידים מציעים בעצמם את שאלת החקר שהם בודקים לאחר קריאת המאמר המדעי, מבצעים את הניסוי באמצעות הכלים והמכשירים שעליהם למדו, מנתחים את התוצאות, מגיעים למסקנות, מכינים עבודת סיום המציגה את מחקרם, ונבחנים עליה.

תוצאות ראשוניות של המחקר על תוכנית הביוטק הראו שהתלמידים שיפרו את יכולת החשיבה הביקורתית שלהם והרגישו רמת עצמאות וחופש גבוהים במהלכה, ולכן גם שיפור בעניין ובמוטיבציה שלהם. גם המורים דיווחו על למידה משמעותית לטווח ארוך של התלמידים, הן ברמת הידע המדעי והן ברמת מיומנויות החקר הנרכשות.

המפגש האישי חסר האמצעים עם מכון ויצמן, המעבדות והמדענים נותן לתלמידים ערך מוסף רב ללמידה, וכך גם השימוש בטכנולוגיות ובמכשירים הנמצאים בחזית המחקר המדעי העכשווי. אמנם דרוש מחקר נוסף על השינוי שעוברים התלמידים המשתתפים בתוכנית, אך כבר עכשיו אפשר בהחלט לראות את היתרונות של הלמידה הפעילה. חשובה גם האותנטיות של המפגש הבלתי אמצעי עם המעבדות במכון ויצמן והמדענים, העצמאות של התלמיד במהלך הפעילות החקר והשפעתם על רמת הלמידה והמעורבות של התלמידים.

אתה לא יכול ללמד מישהו שום דבר. אתה יכול רק לעזור לו למצוא את זה בתוכו" - גלילאו גליליי, פיסיקאי איטלקי.

החינוך המדעי ותופס מקום יותר ויותר משמעותי בעולמנו המתקדם. הוא מאפשר לתלמידים להבין את דרך החשיבה המדעית, את משמעות הביקורתיות וההסתמכות על הוכחות מוצקות, ולא רק אמונות או תפיסות חסרות בסיס, ונותן לתלמיד כלים שיכולים לשמש אותו בהמשך חייו. לכן יש חשיבות רבה להמשך המחקר והפיתוח של תחום הוראת המדעים.

התלמידים של היום הם המדענים, המהנדסים, הרופאים והמתכנתים של מחר. הם גם אזרחי המחר, אלו שיבחרו את הכיוון שאליו תצעד האנושות במבוך הסבוך של המידע, הטכנולוגיה והקדמה האנושית. עלינו מוטלת האחראיות לטפח ולכוון אותם לדרך הנכונה, המושכלת והמתאימה ביותר.

אחד הדברים הראשונים שאני אומר לתלמידים בכיתתי בתחילת השנה הוא שאני מעריך יותר שאלה טובה מתשובה טובה לשאלה שאני שואל. שאלה טובה מראה על הבנה, חשיבה מקורית ועצמאית ומעורבות גבוהה. שאלה טובה יכולה לגרום גם לי, בתור מורה או חוקר, לחשוב שוב על מה שאני יודע או על מה שחשבתי שאני יודע. שאלה טובה יכולה גם להוביל את התלמיד לעשייה - כי אפשר לשלוח אותו למצוא את התשובה בעצמו, בידיעה שמה שבאמת מעניין אותו יגרום לו לעבוד קשה ולחקור את הבעיה לעומק.

אז אסיים את הכתבה הזאת בשאלה:

האם שאלתם את עצמכם לאחרונה שאלה טובה?

תום ביאליק
דוקטורנט במחלקה להוראת מדעים במכון ויצמן ומורה לביולוגיה בחטיבת הביניים

הסרטון תורגם בידי צוות אתר דוידסון אונליין. הקטע נכתב ובוצע בידי טיילור מאלי - משורר ומורה אמריקאי. שם השיר הוא ביטוי דו-משמעי באנגלית שאפשר לתרגם כ"מה מורים עושים?" וגם "כמה מורים מרוויחים?" הוא כתב את השיר בתגובה לשאלה קנטרנית שנשאל במהלך ארוחה. בשיר הוא מסביר על חשיבות מקצוע ההוראה, בלהט האופייני לו.

הערה לגולשים
אם אתם חושבים שההסברים אינם ברורים מספיק או אם יש לכם שאלות הקשורות לנושא, אתם מוזמנים לכתוב על כך בפורום ואנו נתייחס להערותיכם. הצעות לשיפור וביקורת בונה יתקבלו תמיד בברכה.

# data[].attributes.attachment_link.title
חינוך, מדע ומה שביניהם - תום ביאליק

# data[].attributes.attachment_link.description
13; האם אפשר ללמוד מדע ללמוד מספר בכיתה? למה צריך אדם שאינו מתכנן קריירה מדעית לטפח בכל זאת כישורי מחקר, ואיך עליו לעשות זאת? במאמר מיוחד לכבוד תחילת שנת הלימודים מסביר תום ביאליק על הקשר ההדוק בין מדע לחינוך.
 
 "ספר לי, ואשכח. תראה לי, ואני עשוי לזכור.

# data[].attributes.attachment_link.title
הוראה ולמידה התנסותית

# data[].attributes.headline
בית ספר משעולים בעתלית

# data[].attributes.subject
בית ספר משעולים בעתלית

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אריק מנדלבאום

# data[].attributes.attachment_link.title
בית הספר החדש בעתלית

# data[].attributes.headline
הוראה ולמידה בדרך החקר

# data[].attributes.subject
הוראה ולמידה בדרך החקר

# data[].attributes.headline
10 דברים שייעלמו מהכי

# data[].attributes.body
10 דברים שייעלמו מהכיתות ב-10 השנים הקרובות

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הכיתה משתנה כיוון שהעולם משתנה.

אך המשפט הזה לא בהכרח נכון כפי שהיינו רוצים שיהיה. בפועל, קצב השינוי בחינוך משתרך באיטיות מאחורי ההתרחשויות האדירות בשוק הצרכנים. אפשר לטעון כי אוטובוסים ומוניות עברו יותר חידושים מאשר ספריות ובתי ספר - טענה שנשמעת מטורפת למדי, אבל הגיונית כשחושבים על זה לעומק. תחומים שתלויים בהרגלי הצריכה חשופים הרבה יותר לשינויים, ואילו תחום החינוך, אשר תלוי בממשלות, עמיד יותר בפני שינויים.

עם זאת, שינויים עדיין מתרחשים בתחום החינוך. כך למשל מתקיימים שיעורים הפוכים, הוראה בכלים דיגיטליים הפכה לחלק משמעותי בכיתה, תנועת המייקרים הולכת וגדלה, ועוד שינויים רבים צפויים להגיע. במאמר זה הכנתי רשימת "דברים" שעתידים להיעלם מהכיתות ב-10 השנים הקרובות בגלל (או בזכות) טכנולוגיה וחשיבה מבוססת טכנולוגיה - שהיא הגורם המרכזי המניע את השינוי. 10 שנים אינן זמן רב מאוד, אך קצב השינוי אינו ליניארי. סביר להניח כי הפער בין הכיתה של שנת 2009 לבין הכיתה של היום יהיה קטן מהפער בין הכיתה של שנת 2019 לבין הכיתה בשנת 2029.
1. הוראה מול כיתה
באיזה עולם בדיוק נתפסת עמידה בפני 30 אנשים כדי "ללמד" אותם כהגיונית? האם כולם באמת לומדים אותו הדבר? מי חושב שזה רעיון טוב? האם כולם מוכנים לקבל את אותו התוכן באותו אופן? האם הגאוניות של התלמידים והתלמידות תצליח להתבלט במקרה כזה, או שזו פשוט הדרך הקלה ביותר להעביר את התוכן הנדרש? "לכסות את החומר"?.

פרסונליזציה והוראה מול כל הכיתה הן אויבות בלב ובנפש. למעשה, השינוי הזה התחיל לחלחל ואנו עדים ליותר ויותר ניסיונות לשלב הוראה מותאמת אישית, אבל יש עוד דרך ארוכה לעשות.
2. מבחנים
סביר להניח שהמבחנים במתכונתם הנוכחית ייעלמו בעשור הקרוב. אין זה אומר שלא יהיו עוד הערכות. החינוך הפורמלי תמיד קידש את התוצאות, והתוצאות נמדדות באמצעות הערכות. דברים אלה ישתנו מעט מאוד ב-10 השנים הבאות. אולם מה שאנו יכולים לעשות (וסביר להניח שנשנה) הוא את המתכונת, המבנה והמשך הנוכחיים של מבחנים מתוקננים. יש דרכים רבות שבהן אפשר למדוד הבנה. בואו נתחיל כאן.
3. לוחות זמנים מסורתיים
הוראה בשיטת "מידה אחת מתאימה לכול" הגיונית כמעט כמו לוח זמנים אחד שמתאים לכולם, או כמו הצורך להשתתף ב-X שיעורים במשך Y דקות. אינטראקציות חדשות משמעותן חשיבה חדשה.

התפתחויות טכנולוגיות מניעות שינויים שמחלחלים לכיתות
4. מעבדות מחשבים
בעוד 20 שנה, מעבדות המחשבים יוחלפו על ידי מעבדות של מייקרים, והכיתות יהפכו בעצמן ל"חדרי גוגל" או למעבדות מחשבים. נכון לעכשיו, המבנה של כיתה אחת או שתיים שמלאות במחשבים מוחלף לאיטו בעמדות של מחשבים ניידים.
5. אמונות בסיסיות בנוגע לזהות התלמיד
אין ספק שילידי שנות האלפיים וילדי דור ה-Z חושבים אחרת על מגדר מאשר ילידי שנות השישים ודור ה-X, אך עדיין לא ברור כל כך כיצד ישפיע השינוי הזה כשהם יתחילו להקים משפחות ולהחליף עבודות, ולהתמודד כתרבות עם השינוי בחברה, תהליך הגלובליזציה המתגבר וכדומה. עדיין מוקדם להגיד שהתוויות המגדריות ייעלמו לחלוטין, או לדוגמה אחרת כי אנשים יהפכו לעיוורי צבעים ולא ישימו לב יותר למוצא האתני, אך נראה שכבר החל שינוי כלשהו.
6. סטנדרטים מרכזיים נפוצים
ידע ומידע זוכים לאחרונה לארגון בדרכים חדשות. חיפוש אורגני, הפניות ברשתות החברתיות, בלוגים, מגזינים מקוונים וטכנולוגיות אחרות הופכים לנפוצים יותר ויותר בארגון תוכן. ספרים הם (עדיין) השיטה השלטת לארגון רעיונות, אך כעת, אפילו הרעיון של "ספר" משתנה, ועתיד להשתנות עוד.
7. שולחנות המורים
כל עוד המורה נמצאת בקדמת או במרכז הכיתה, התוכן הוא מִשני והתלמידים הם רק תוספת. הטכנולוגיה מאפשרת לתלמידים ליצור קשר ישיר עם תוכן "מסונן" (ספרי לימוד, מאמרים וספרים שנבחרו מראש) ותוכן "לא מסונן" (יוטיוב, גוגל וכדומה). רשתות חברתיות, קבוצות שווים, ארכיונים דיגיטליים שבהם התלמידים שומרים את עבודתם, מומחים בקהילה, מנטורים ועוד הם תחילתם של שינוי זה.

שולחנות כיתה, ספרים והוראה ליד לוח הם בין הדברים שצפויים להיעלם
8. שולחנות התלמידים
האינטראקציות היומיומיות שיוצרים התלמידים כבר אינן מוגבלות למורים ולחבריהם לשולחן, אלא מתקיימות עם העולם עצמו. במקרה כזה, שולחנות התלמידים המסודרים בשורות כבר אינם דרושים.
9. ארונות תיוק
ייתכן שארונות התיוק כבר נעלמו מבית הספר שלכם. "ברוך שפטרנו", אני אומר, אבל לפעמים אני תוהה אם לא היה קל יותר למצוא מסמכים בארונות התיוק מאשר באפליקציה.
10. ספרי לימוד
מקומם של ספרי הלימוד ברשימה זו היה צריך להיות גבוה יותר. ספרי לימוד אינם מרושעים כל כך כמו שמתארים אותם, זהו מאגר תוכן שהתלמידים צריכים להתמקצע בו מבחינת מיומנויות וידע בסיסי. הבעיה היא שבמשך זמן רב מדי, בתי הספר רדפו אחר המיומנויות והידע הבסיסי הזה, וספרים במידה אחת שמתאימה לכולם, בדיוק כמו ההוראה בכיתה, מייצגים את ההפך מאותה חשיבה ביקורתית וסביבות למידה מותאמת אישית שהתלמידים זקוקים להן כדי לשגשג ולהצליח.
מה לדעתכם יעלם מהכיתה? ספרו לנו בתגובות!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
הגיע זמן חינוך

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ביה"ס לתקשורת מקדמת

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מלכה רוטשילד

# data[].attributes.attachment_link.title
10 דברים שייעלמו מהכיתות ב-10 השנים הקרובות | הגיע זמן חינוך

# data[].attributes.attachment_link.description
הכיתה משתנה כיוון שהעולם משתנה. אך המשפט הזה לא בהכרח נכון כפי שהיינו רוצים שיהיה. בפועל, קצב השינוי בחינוך משתרך באיטיות מאחורי ההתרחשויות האדירות בשוק הצרכנים. אפשר לטעון כי אוטובוסים ומוניות עברו יותר חידושים מאשר ספריות ובתי ספר - טענה שנשמעת מטורפת למדי, אבל הגיונית כשחושבים על זה לעומק.

# data[].attributes.headline
10 דברים שייעלמו מהכיתות ב-10 השנים הקרובות

# data[].attributes.subject
10 דברים שייעלמו מהכיתות ב-10 השנים הקרובות

# data[].attributes.body
למידה פעילה

# data[].attributes.body
מרחב למידה חדשני כמאיץ פדגוגי

# data[].attributes.headline
למידה מהתנסות-סקירת ספרות

# data[].attributes.subject
למידה מהתנסות-סקירת ספרות

# data[].attributes.attachment_link.title
למידה חווייתית ולמידה מהתנסות

# data[].attributes.headline
למידה בידיים: מייקרים, טינקרינג ומה שביניהם

# data[].attributes.subject
למידה בידיים: מייקרים, טינקרינג ומה שביניהם

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אמי"ת גוגיה: הבית לחדשנות בחינוך

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
זה כבר קורה בהמון מקומות בעולם - בתי ספר פותחים מרחבי מייקרים (Makers). אבל מה בעצם זה אומר? ובמה מרחב מייקרים שונה מחדר מלאכה של פעם או מחדר אומנות?

תנועת המייקרים העולמית היא תוצאה מתבקשת של שתי המהפכות החשובות של זמננו: הדמוקרטיזציה של הידע (השילוב בין רשת האינטרנט לטלפונים החכמים שהפכו את הידע למוצר נגיש כמעט לכל אדם בעולם) וההתפתחויות בתחום הייצור הטכנולוגי (כגון זמינות של מדפסות תלת-מימד).

כבר ב-2005 כתב כריס אנדרסון, עורך מגזין הטכנולוגיה Wired, שמדובר במהפכה בסדר גודל של המהפכה התעשייתית. אנדרסון צפה כי בעתיד כולנו נהפוך ליצרנים שמעצבים לעצמם מוצרים, החל משלב התכנון ועד לביצוע ולהדפסה של מוצר מוגמר במדפסת הביתית. במקומות רבים החלו להיפתח מרחבי מייקרים שיתופיים ונערכו אירועי מייקאתון - האקתונים של מייקרים שמגיעים לקבל השראה זה מזה, לשתף פעולה ולעבוד ביחד על הפרויקטים שלהם.

ההשפעה של התנועה על עולם החינוך לא אחרה לבוא: מוזיאונים, ספריות, מרכזים קהילתיים ובתי ספר פתחו מעבדות מייקרים שמאפשרות לתלמידים, לסטודנטים ולמבוגרים לחוות למידה אחרת - למידה מבוססת עשייה ויצירה בידיים; למידה ממוקדת מוצר שמאפשרת ניסוי, תהייה וטעייה.

הנה סרטון שמראה איך זה עובד בבתי ספר במחוז דאבלין במדינת אוהיו, ארה"ב:

המגמה של פתיחת מרחבי מייקרים משתלבת בשתי מגמות נוספות שסחפו את שדה ההתחדשות בחינוך:

פרסונליזציה:התכוונות ללמידה מותאמת אישית שנתפרת באופן פרסונלי בהתאם לצרכים האישיים, לרצונות ולכישרונות של כל תלמיד ותלמידה. מן הסתם כאשר מתחילים לבדוק מהם הצרכים והכישורים הפרסונליים עולה הצורך להעשיר את הלמידה הבית-ספרית בתכנים חדשים שאינם בהכרח מהתחומים העיוניים-אקדמיים ששלטו בכיפה בעשורים האחרונים אלא דווקא מתחומים אומנותיים, עיצוביים, טכנולוגיים-מעשיים וכדומה.

PBL: למידה מבוססת פרויקטים, תוצרים או בעיות (Project/Product/Problem Based Learning) מתאימה מאוד לדרכי העבודה של תרבות המייקרים שכן היא מעודדת את התלמידים ליצור בעצמם תוצרים פיזיים שונים.

מה שהופך את מרחבי המייקרים לשונים מחדרי המלאכה של פעם, זה השילוב המיוחד בין עשייה ויצירה לבין רכיבים וכלים טכנולוגיים. זה גם ההבדל הבולט בין מגמת ה מייקינג למגמה נוספת שמתחילה לחלחל למערכת החינוך: טינקרינג (Tinkering. מילולית: ניסיון לתקן משהו באופן חובבני). כדי להבין מה זה טינקרינג כדאי לצפות בהרצאת ה-TED הזו של גבר טוליי (Gever Tulley):

טוליי התחיל לעבוד עם ילדים במחנות קיץ וב-2011 הקים בסן פרנסיסקו בית ספר שמבוסס על רעיונות הטינקרינג ופועל בתוך האנגר ענק ששימש בעבר כמפעל לייצור מיונז. בסרטון הזה אפשר לקבל תמונה כללית על סדר יומם של הילדים בבית הספר:

בהכללה ניתן לומר שהמשותף למייקרים ולטינקרים הוא הרצון לעסוק בבנייה ממשית של תוצרים פיזיים, בדרך כלל כאלו שרלוונטיים באופן ישיר לחיי התלמידים (או המבוגרים) היוצרים אותם ולכן הלמידה שמתרחשת בתהליך היא אותנטית ולא נקבעת באופן שרירותי על ידי גורם חיצוני ללומד.

באופן זה הם מתמודדים עם אחת הבעיות הבוערות על סדר היום החינוכי: כיצד לשמר את הרלוונטיות של בתי הספר בעידן שבו הידע מצוי בכל מקום מחוץ לכותלי המוסדות שפעם הייתה להם בלעדיות עליו. כשבית הספר מציע לתלמידים מרחב פיזי ומשאבים שמאפשרים להם לעסוק בפרויקטים שיש להם משמעות עבורם, המוטיבציה גבוהה והמורים נדרשים לתמיכה ולהנחיה ופחות נקלעים למצבים שבהם הם נאלצים "לאכוף" או לכפות למידה.

במרחבי מייקרים עושים זאת בדרך כלל תוך שילוב משמעותי עם טכנולוגיה מתקדמת ורכיבים אלקטרוניים ואחרים (למשל קוביות לגו בחוגי הרובוטיקה למיניהם) בעוד תרבות הטינקרינג מתמקדת בשימוש במיומנויות מקצועיות קלאסיות - נגרות, מסגרות וכדומה, במלאכות מסורתיות ובחומרים יומיומיים, ולעיתים גם ב"האקינג" (Hacking) - שימוש במוצר קיים שנועד למטרה מסוימת ו"שיפוץ" שלו כך שישמש למטרה אחרת לגמרי.

אך הכנסת תרבות מייקרים לבתי הספר לא מחייבת הקמה של מרחב ייעודי. ניתן לשלב פעילות "מייקרית" גם בכיתות רגילות. כך למשל, בהרצאה שניתנה במסגרת כנס FabLearn שהתקיים בירושלים בנובמבר 2017, סיפרה לאה יגנדורף על המיזם Fixperts שפועל בבתי ספר בבריטניה: הילדים לומדים לאתר ולזהות בעיות חיים אמיתיות של אנשים בעלי צרכים מיוחדים או בעיות אחרות מהעולם סביבם, מתכננים מוצר שייתן פתרון לבעיה - ואז יוצרים אותו בכוחות עצמם.

לכל פרויקט Fixperts יש ארבעה שלבים: (1) זיהוי בעיה: התמודדויות יומיומיות של אנשים אמיתיים. (2) הצעת פתרונות: באמצעות תהליכי מחשבה יצירתיים ובניית אב-טיפוס. (3) ניסוי ושיפור הפתרונות: משוב משתמש. (4) סיפור תהליך התיקון: בסרטון, פרזנטציה, קומיקס, בלוג - בכל דרך שתחזק את הלמידה ותעורר השראה.

דניאל צ'רני, הישראלי שייסד את המיזם בעבודה עם סטודנטים לעיצוב, רצה לגרום לכך שהסטודנטים יהיו מעורבים יותר בפעילות חברתית. כיום הפרויקט פועל באוניברסיטאות ובבתי ספר בכל העולם. כאן אפשר לראות כמה דוגמאות לפרויקטים של סטודנטים ותלמידים:

תרבות המייקרים משתלבת באופן טבעי עם רעיון נוסף שהולך וצובר תאוצה בעולם החינוך - Learning by Doing - למידה על ידי עשייה, או במילים אחרות: למידה התנסותית, אחד מעקרונות הפעולה המנחים את תהליך ההתחדשות הפדגוגית ברשת אמי"ת. אנו מעודדים את המורים לצמצם את ההרצאות הפרונטליות ולהקדיש זמן משמעותי לעשייה ולהתנסות פעילה של התלמידים.
עוד על למידה התנסותית 10 רעיונות להגברת המוטיבציה והמחויבות בלמידה
(בתמונה: חדר מייקרים בבית הספר Hillel Day School במישיגן, ארה"ב. קראו כאן עוד על בית הספר)

# data[].attributes.attachment_link.title
למידה בידיים: מייקרים, טינקרינג ומה שביניהם

# data[].attributes.attachment_link.description
זה כבר קורה בהמון מקומות בעולם - בתי ספר פותחים מרחבי מייקרים (Makers). אבל מה בעצם זה אומר? ובמה מרחב מייקרים שונה מחדר מלאכה של פעם או מחדר אומנות? תנועת המייקרים העולמית היא תוצאה מתבקשת של שתי המהפכות החשובות של זמננו: הדמוקרטיזציה של הידע (השילוב בין רשת האינטרנט לטלפונים החכמים שהפכו את הידע למוצר נגיש [...]

# data[].attributes.headline
סיעור מוחות צוות מפרש 25.3.19

# data[].attributes.subject
סיעור מוחות צוות מפרש 25.3.19