# data[].attributes.body
Буктрейлер: https://www.youtube.com/watch?v=XJege1Gj9KY

# data[].attributes.headline
Тричі мені являлася любов...

# data[].attributes.subject
Тричі мені являлася любов...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Теглівець

# data[].attributes.attachment_link.title
Тричі мені являлася любов

# data[].attributes.headline
Інтелектуальна карта

# data[].attributes.subject
Інтелектуальна карта

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Будак-Захарова

# data[].attributes.attachment_link.title
"Сойчине крило" АНАЛІЗ

# data[].attributes.headline
"СОЙЧИНЕ КРИЛО"

# data[].attributes.subject
"СОЙЧИНЕ КРИЛО"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марина Перменова

# data[].attributes.attachment_link.title
"Сойчине крило" І.  Франко

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП 4 | На слова Івана Франка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Всеукраїнська школа онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
10 клас. Українська література. Поетична збірка І. Франка “Зів’яле листя”

# data[].attributes.attachment_link.title
Віталій Козловський - Знаєш

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Бібліотека Голованівськ

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер. І Франко "Чого являєшся мені у сні"

# data[].attributes.attachment_link.description
Буктрейлер створено за твором Івана Франка "Чого являєшся мені у сні". На Кіровоградський обласний конкурс з популяризації творчості І.Франка "Невмируще слово Каменяра"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Кристина Страшевская

# data[].attributes.attachment_link.title
Зів’яле листя І. Франко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Будак-Захарова

# data[].attributes.attachment_link.title
АНАЛІЗ поезій «Земле моя, всеплодющая мати», Каменярі"

# data[].attributes.headline
"Земле, моя всеплодющая мати..."

# data[].attributes.subject
"Земле, моя всеплодющая мати..."

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ситдаун з Кирилом Булкіним

# data[].attributes.attachment_link.title
Читальня: І. Франко. "Земле, моя всеплодющая мати..."

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Слухай・Бібліотека аудіокниг українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко «Каменярі» | Читає Олександр Ярмак  | Слухай

# data[].attributes.headline
"З вершин і низин"

# data[].attributes.subject
"З вершин і низин"

# data[].attributes.body
ВІРШ "ГІМН"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Якович

# data[].attributes.attachment_link.title
Збірка Івана Франка "З вершин і низин". "Гімн"

# data[].attributes.headline
Біографія (стисло).Аналіз поеми "МОЙСЕЙ"-чітко, зрозуміло, конкретно.

# data[].attributes.subject
Біографія (стисло).Аналіз поеми "МОЙСЕЙ"-чітко, зрозуміло, конкретно.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Заєць

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко “Мойсей”: аналіз твору, характеристика персонажів, скорочений переказ

# data[].attributes.attachment_link.description
Поема «Мойсей» – одна з вершин творчості І. Франка. У ній на основі біблійного сюжету показано шлях нації до незалежності, непрості взаємини пророка i народу. Ми охоче допоможемо тобі осягнути цей глибокий філософський твір!

# data[].attributes.headline
"МОЙСЕЙ" БУКТРЕЙЛЕР

# data[].attributes.subject
"МОЙСЕЙ" БУКТРЕЙЛЕР

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Володарская Школа

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер до поеми І. Франка "Мойсей"

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Володарская Школа on 2016-10-14.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Алина Хмельницкая

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаві факти з життя Івана Франка.

# data[].attributes.headline
Обличчя української історії

# data[].attributes.subject
Обличчя української історії

# data[].attributes.attachment_link.title
Обличчя української історії. Іван Франко

# data[].attributes.headline
Дивитися з 45 сек.

# data[].attributes.subject
Дивитися з 45 сек.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Відділ овіти Костянтинівської РДА

# data[].attributes.attachment_link.title
МОЙСЕЙ. Буктрейлер. Тарасівський НВК

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Відділ овіти Костянтинівської РДА on 2016-10-10.

# data[].attributes.headline
Про Франка дітям:

# data[].attributes.subject
Про Франка дітям:

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко для дітей

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Плеяда України

# data[].attributes.attachment_link.title
"Декадент" Іван Франко, виконує Богдан Лобода. Збірка поезій Плеяди

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Контакти

„Жінок коханих імена"
Сценарій проведення коментованих читань інтимної лірики І.Я.Франка

27 серпня 2006р. виповнюється 150 років від дня народження І.Я.Франка. В ознаменування цієї ювілейної дати пропонуємо провести коментовані читання інтимної лірики "Жінок коханих імена..."
Для тихе хто захоче більш детально ознайомитися з цією темою у творчості І.Франка, радимо використати книгу Романа Горака "Тричі мені являлася любов" (К.: Рад. письменник, 1985).
Бажано використати пісні, написані на слова І.Я.Франка (грамзаписи або у виконанні учасників місцевої художньої самодіяльності), відомо, що на слова поета писали К.Ф.Данькевич ("Чого являєшся мені у сні"), А.І.Кос-Анатольський („0й ти, дівчино, з горіха зерня"), Г.Майборода ("Розвійтеся з вітром", "Не минай з погордою"), Р.Надененко та Д.Січинський ("Червона калино, чого в лузі гнешся?"), Я.Степовий ("Розвійтеся з вітром").
Звертаємо вашу увагу на те, що є декілька сценаріїв, присвячених І.Я.Франку, якщо ви матимете намір більш широко чи диференційовано висвітлити його життя і творчість. Це:
* Береза Р. Жалі мої, жалі: Літ.-муз. композиція /Укр. культура.-1992.- №1.-С.54-36.
* Вічний революціонер: Літ.-муз. композиція //Франкова криниця.-К. ,1991--С. 269-279.
* Фрагменти свята для учнів 1-5 класів "Шляхами казок І.Франка" //Франкова криниця.-І991.-С. 262-264.

Ведучий: У кожного поета є найщиріші й найліричніші вірші. Це - поезії про кохання. Без них наші уявлення про поета як людину були б неповні, а часто й помилкові. Дуже не хочеться, аби й І.Я.Франко був для нас лише Великим Каменярем і вічним революціонером. Адже був він звичайною людиною. Жив на цій землі, прагнув великого кохання. Закохувався, страждав, розчаровувався...
М.Коцюбинський якось написав:"...Людина, яка б вона сильна не була, не може жити самою боротьбою, самими громадськими інтересами. У Франка є прекрасна річ - лірична драма "Зів'яле листя". Це такі легкі, ніжні вірші, з такою широкою гамою почуттів і розумінням душі людської, що, читаючи їх, не знаєш, кому віддати перевагу: чи поетові боротьби, чи поетові - лірикові, співцеві кохання і настроїв. А Марія Деркач стурбовано запитувала: "Чи будуть про Франка знати, як про людину, яка, попри своєї революційної поезії, створила ще "Зів'яле листя", "Картки любові"?"
Отож давайте вслухаємося в ніжні і тремтливі рядки франкових віршів. / Звучить лірична музика/

Читець:
Тричі мені являлася любов
Одна невміла, як лілея, біла,
В зітхання й мрій уткана, із обнов
Сріблястих, мов метелик, підлетіла.
Купав її в рожевих блисках май
На пурпуровій хмарі вранці сіла,
І бачила довколо рай і рай!
Вона була невинна, як дитина,
Пахуча, як розцвілий свіжо гай.
("Зів'яле листя". Третій жмуток. Вірш IX).

Ведучий: Хто ж ця лілея? Перше, найчистіше і найщиріше кохання Івана Яковича - Ольга Рошкевич. Дочка сільського попа, красуня і розумниця.

Читець: "Ах, Ольго, кажу лише, що почуваюся тепер здоровим, легким, вільним, що бачу перед собою світ відкритим... Будьте певні, що й, де я завжди буду, у Львові, або у Відні, Ви завжди зостанетесь провідною зіркою моїх діл, межею, до якої простую працею, вірністю і чесністю."
(Із листа І.Я.Франка до 0.Рошкевич).

Ведучий: Вони мріяли одружитися. І батько Ольги був не проти, адже юнак - майбутній професор, поважний і забезпечений. Коли б то так!.. Але Франком, як соціалістом, зацікавилася поліція. Для Рошкевичів це було справжньою трагедією: арешт Івана, обшук у їхньому будинку, допити... Селом поповзли чутки про панну Рошкевичеву та про непевного студента: наречений - державний злочинець! Уже знатися з такою людиною було небезпечно, а про те, щоб вийти заміж, і мови не могло бути!
А І.Франко не міг дочекатися, коли відкриються ворота в'язниці:

Читець:
Зближавсь час, і з серцем, б'ючим в груди,
Я вирвуся, щоб бачити тебе,
Порвати пута фальші і облуди,
Що тисне нас і по душі скребе.
Пробить стіну, котрою людська злість
Нас, друже мій сердечний, розділила,
Не знаючи, що в наших серцях сила,
Котрої ржа упідлення не з'їсть...

("Картка любові". Вірш І. Можна дочитати до кінця).

Ведучий: Проте батько Ольги відмовив Франкові в заручинах. Це було величезним ударом для нього. І лягли на папір сумні слова:

Читець:
Нема голубки! Тільки яструб в'ється!
Нема голубки! Дарма серце б'ється!
Вже ніч. В розпуці знов я геть пішов.
А за ліском на тій ж горі чекала
Вона весь день на мене, виглядала,
Тужила важко й плакала за мною.
("Картка любові". Вірш II:"Плив гордо яструб...")

Ведучий: ... Минали літа. Вийшла заміж за священника Володимира Озаркевича Ольга, одружився і І.Франко, але все ще вони кохали один одного. Часом траплялися непорозуміння. Одне з них надихнуло поета на створення чудового тріолету("Картка любові": Вірші ІУ,У, Юнак читає "І ти лукавила зі мною!", а дівчина - "Я не лукавила з тобою").
Ольга все життя жила Іваном Яковичем, думала про нього, стежила здалеку за його літературною й політичною діяльністю, жаліючи в душі, що не змогла перебороти загальної думки. Перед смертю просила покласти до труни під голову листи коханого...
А Франко писав Михайлу Павлику: "Я кажу вам по совісті, що любив її, як тільки я спосібний любити". Біль за Ольгою, біль за втраченим коханням створив усю його лірику, вдарив чарівними струнами в „Зів'ялому листі". Коли почуття у ньому брали гору над холодними роздумами, усі його жіночі образи в чомусь ставали схожими на Ольгу. Він шукав її риси в усіх жінках, яких потім стрічав... Можливо, і в Юзефі Дзвонковській...

Читець:
Явилась друга - гордая княгиня,
Бліда, мов місяць, тиха та сумна,
Таємна й недоступна, мов святиня.
("Зів'яле листя". Третій жмуток. Вірш IX).

Ведучий: Юзефа... Дочка польського аристократа-емігранта. Її краса вражала всіх. "0, як би хотілось вічно гладити її шовкове волосся, щоки... Обняти тільки раз - і вмерти", - говорив Франків друг Фелікс Дашинський. Хто тільки в містечку не був закоханий в неї. І всі безнадійної Не минула ця чаша й Франка. Заінтригований розповідями про Юзефу, він прагне познайомитися з нею, а згодом просить "руку і серце". Але отримує відмову... Думаючи, що поріднитися з ним заважає аристократичне походження Юзефи, поет з гіркотою пише:

Читець:
Я й забув, що то осінь холодна,
Я й забув, що то смерті пора,
Я й забув, що ти кров благородна,
Що між нами безодня стара.
Що між нами народнії сльози,
Що любитись нам зовсім не слід;
Я й забув, що столітні погрози
Відлучили від мого твій рід...

Ведучий: А причина була зовсім в іншому. Юзефа була хвора на туберкульоз. Раніше чи пізніше хвороба мала привести її до могили. Тому й не мала змоги стати його дружиною. Інші не знали нічого, а Франку вона сказала чесно й відверто, що кохання - не для неї.

Читець:
Лиш рукою зимною вона
Відсунула і шепнула таємно:
" Мені не жить, той най умру одна!"
І мовчки щезла там, де вічно темно.
("Тричі мені являлася любов...")

Ведучий: Але ще довго її образ з'являється в творах Франка - то в романі „Не спитавши броду", то в поезіях...

Читець:
Цвітко осінняя,
Бита сльотою, -
Чому тяжкий мені
Жаль за тобою?
Стрівши мельком тебе
На своїм путі
Чом не можу я
Тебе забути?..
І пробира мене
Трепет таємний,
Але втиша мене
Голос неземний:
" НІ, друже, ні, не нам
Снить про жизнь любу,
Буря осіння нам
Гра - не до шлюбу.
Рада б життя прожить,
Друже, при тобі,
Та вже зима біжить,
Що, може, нас зложить
В спільному гробі.

Ведучий: Коли Іван Франко відчув, що дні його лічені, зібрав колись написані про неї поезії і захотів видати їх окремою збіркою. Може, саме тоді до болю зрозумів її, Юзефу. Вона жила серед здорових людей, котрі любилися, раділи життю. Вона ж мусила чекати смерті, і тому не могла стати на його дорозі...
Пройшли роки. І ось нове кохання. "Фатальне для мене було те, - писав Франко А.Ю.Кримському, - що, вже листуючись з моєю теперішньою жінкою, я здалека пізнав одну панночку польку і закохався в неї. Отся любов перемучила мене дальших 10 літ, під її впливом були мої писання "Маніпулянтка", "Зів'яле листя", дві п'єски в "Ізмарагді" і ненадрукована повість".
Целіна Зигмунтовська... Муза і біль. Натхнення і розчарування. Вона працювала на пошті. А він стояв і милувався нею. Писав листи. Ходив назирці, годинами вистоював перед її вікнами. Це тривало місяцями.

Читець:
Отсе тая стежечка,
Де дівчина йшла,
Що з мойого сердечка
Щастя унесла.
За її слідами я,
Мов безумний, біг,
Цілував з сльозами я
Пил із її ніг.
Наче потопаючий
Стебелиночку,
Зір мій вид її ловив
На хвилиночку.
(Зів"яле листя"- Другій-жмуток. Вірш-ХІІІ. дочитати до кінця).

Ведучий: Але байдужість Целіни до І.Франка була вражаючою. Їй не подобався колір його волосся, очей, прізвище, становище. Вона вийшла заміж за іншого, не читала присвячених їй поезій. А вони звучали все пронизливіше:

Читець:
Як не бачу тебе,
Кожна хвиля - тяга безконечна;
Як побачу тебе,
Відновляється рана сердечна.
Як не бачу тебе,
То довкола і зимно, і темно;
Як побачу тебе,
Запече щось у серці страшенно.
(„Зів'яле листя" Другий жмуток. Вірш ХУІ дочитати до кінця).

Ведучий: Із серцевих тремтінь, незаспокоєних мрій сплітався ніжний вінок пісень.

Читець:
Чого являєшся мені у сні?
Чого звертаєш ти до мене
Чудові очі ті ясні,
Сумні,
Немов криниці дно студене?
Чому уста твої німі?
Який докір, які страждання,
Яке несповнене бажання
На них, мов зарево червоне,
Займається і знову тоне у тьмі?
("Зів"яле листя". Другий жмуток. Вірш XII).

Ведучий: А можливо, він усе ще шукав у кожній жінці Ольгу Рошкевич? Можливо, та любов, котра народилася давно в маленькому, закинутому в горах Лолині, промайнула тінню в Юзефі Дзвонковській, щоб весь біль, муки, радість, горіння вселити в образ Целіни Зигмунтовської?

Читець:
Поклін тобі, моя зів'яла квітко,
Моя розкішна, невідступна мріє,
Останній сей поклін!
Хоч у житті стрічав тебе я рідко,
Та все ж мені той спогад серце гріє,
Хоч як болючий він.
Тим, як мене ти к собі, не пустила,
В моїх грудях зглушила і вгасила
Любовний дикий шал.
Тим ти в душі, сумній і одинокій,
Навік вписала ясний і високий жіночий ідеал.
("Мій Ізмарагд". Вірш УII "Моїй не Моїй")

Ведучий: Як би там не було, будьмо вдячними цим жінкам, котрі надихали Івана Франка. Без них українська література не мала б нев'янучого вінка поезій, що стали поруч кращих зразків світової інтимної лірики.
(Звучить пісня А.Кос-Анатольського „Ой ти, дівчино, з горіха зерня")

# data[].attributes.attachment_link.title
Сокальська центральна районна бібліотека ім. В.Бобинського

# data[].attributes.attachment_link.description
Контакти 27 серпня 2006р. виповнюється 150 років від дня народження І.Я.Франка. В ознаменування цієї ювілейної дати пропонуємо провести коментовані читання інтимної лірики "Жінок коханих імена..." Для тихе хто захоче більш детально ознайомитися з цією темою у творчості І.Франка, радимо використати книгу Романа Горака "Тричі мені являлася любов" (К.: Рад. письменник, 1985).

# data[].attributes.headline
Франко в сучасній музиці

# data[].attributes.subject
Франко в сучасній музиці

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Якович Франко

# data[].attributes.attachment_link.description
У кожного поета є найщиріші й найліричніші вірші. Це - поезії про кохання. Без них наші уявлення про поета як людину були б неповні, а часто й помилкові. Дуже не хочеться, аби й І.Я.Франко був

# data[].attributes.headline
А може бути й так... 

# data[].attributes.subject
А може бути й так... 

# data[].attributes.attachment_link.title
iTomac - Чого являєшся мені ( cover by Kozlovsky )

# data[].attributes.attachment_link.title
Чого являєшся мені у сні. Іван Франко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Соня Овсиенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Чого являєшся мені у сні? – Іван Франко | Соня Овсієнко

# data[].attributes.body
матеріали до біографії (Химинець А.)

# data[].attributes.headline
Суть полеміки між Франком та Вороним

# data[].attributes.subject
Суть полеміки між Франком та Вороним

# data[].attributes.body
Свої літературні погляди Вороний висловив на сторінках „Літературно-наукового вісника” у 1901 році, закликавши висилати для альманаху твори „хоч з маленькою ціхою оригінальності, з незалежною вільною ідеєю, з сучасним змістом, де було б хоч трошки філософії, де хоч клаптик яснів би того далекого блакитного неба, що манить нас своєю недосяжною красою. . .” Бажав дати укр читачеві альманах, зміст якого можна було б поставити поряд з найкращими західноєвропейськими зразками. Це звернення С. Єфремов назвав „маніфестом українського модернізму”. Явно віддавав перевагу естетичному звучанню, витонченій, досконалій формі, „штуці заради штуки”, аніж соціальному, громадянському боку. Фактично він закликав до втечі від реального життя. Франко пише Вороному „Послання”, у відповідь на яке Вороний пише вірш „Іванові Франкові”, в якому ще раз стверджує: високе, справжнє мистецтво мусить єднатися з боротьбою за гармонійне щастя людини. Поет не може стояти осторонь жорстокої дійсності. Його душа шукає відради, забуття. Тільки рядки високої поезії, що народжуються за незалежними законами творчості, „тягар життя скидають і душу раєм надихають”, тільки така поезія не може залишити читача байдужим. Він не був прихильником „чистого мистецтва”, не закликав тікати від реальності у світ містики, не проповідував бездійності в мистецтві. Поет творить за законами краси. Поезія – „свободний”, творчий дух, який живиться, наповнюється реальним життям, який нікому не закувати у кайдани. Вона не бездумна, не байдужа до волі народу. Гасло поета: „іти за віком і бути цільним чоловіком”.

І. Ф. „Посвята Миколі Вороному”

Миколо, мій друзяко давній,

Ідеалісте непоправний!

Навіяв ти на душу чару

З далекого Катернодару;

Мов звук трембіти в полонині

Тому, що блудить по долині,

Пустив ти слово різко, сміло,

Що в серці дивно защеміло:

„Пісень давайте там, поети,

Без тенденційної прикмети,

Без соціального змагання,

Без усесвітнього страждання,

Без нарікання над юрбою,

Без гучних покликів до бою,

Без сварів мудреців і дурнів,

Без горожанських тих котурнів!

Пісень свободних і безпечних,

Добутих із глибин сердечних,

Де б той сучасних, горем битий,

Душею хвильку міг спочити”.

Гай-гай, Миколо, ще й з пеньками!

Лиш мід твоїми пить устами!

Бий своїм словом, бий доразу

Котурн і фальш, пустую фразу!

Гони їх з пісні на псю маму,

Як гнав Ісус міняйлів з храму!

Та не гадай, як фраза згине,

Що вже сучасник тут спочине,

Знайде тепло і ніжність в парі,

Як у жіночім будуарі;

Знайде до пестощів приклонність,

І морфій на свою безсонність,

На рани пластри, лік на жалі,

Мов у воєннім гошпіталі!

Ні, друже мій, не та година!

Сучасна пісня – не перина,

Не гошпітальнеє лежання –

Вона вся пристрасть і бажання,

І вся огонь, і вся тривога,

Вся боротьба і вся дорога,

Шукання, дослід і погоні

До мет, що мчать по небосклоні.

Не думай, як поет покине

Запальних питань море синє

І в тихий залив свого серця

Порине, мов нурець заб'ється –

Що там він перли і алмази

Знайде блискучії, без скази

Знайде тепло, і розкіш раю,

І світло, й пахощі без краю.

А як знайде гидкії черви,

І гіркість сліз, розбиті нерви,

Докори хорого сумління,

Прокляття свого покоління,

Зневіру чорну, скрип розстрою,

То що почать з такою грою?

Чи мають нам мішать поети

Огонь Титана й воду Лети?

Ах, друже мій, поет сучасний –

Він тим сучасний, що нещасний.

Поет – значить, вродився хорим,

Болить чужим і власним горем.

В його чутливість сильна, дика,

Еольська арфа мов велика,

Що все бринить і не втихає:

В ній кожний стрічний вітер грає.

А втихне вітрове дихання,

Бринить в ній власних струн дрожання.

Негармонійний згук той, друже!

Він дразнить слух і нерви дуже,

Наяві дразнить, сон тривожить,

Вертить докором, зло ворожить,

Жене тебе, де кроком рушиш,

Кленеш його, а слухать мусиш.

Так не жадай же, друже милий,

Щоб нас поети млою крили,

Рожевим пестощів туманом,

Містичних візій океаном,

Щоб опій нам давали в страви,

Щоб нам співали для забави!

Най будуть щирі, щирі, щирі!

І що хто в життьовому вирі

Спіймав – чи радощі, чи муку,

Барвисту рибу чи гадюку,

Алмази творчості блискучі,

Чи каяття терни колючі,

Чи перли радощів укритих,

Чи черепки надій розбитих, -

Най все в свої пісні складає,

І співчуття не дожидає.

Воно прийде!

Слова – полова,

Але огонь в одежі слова –

Безсмертна, чудотворна фея,

Правдива іскра Прометея.

М. Вороний, „Іванові Франкові”.

„Предметом поезії є тільки вона

сама, а не дійсність.” Бодлер.

О, ні!Я, взявши в руки зброю,

Іду за генієм до бою.

Рубаюсь з ворогом, співаю,

В піснях до бою закликаю

Всіх тих, що мляві чи недужі

Чи під укриттям сплять байдужі. . .

. . . Я не беру життя байдуже.

Високих дум святі скрижалі,

Всі наші радощі і жалі,

Всі ті боління і надії,

І чарівливі гарні мрії –

Все, що від тебе в серце впало,

Не загубилось, не пропало. . .

# data[].attributes.headline
Вороний "Іванові Франкові"

# data[].attributes.subject
Вороний "Іванові Франкові"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз поезії "Іванові Франкові" Миколи Вороного розкриє для вас особливості відносин і спілкування великого письменника із Каменярем. Часто воно не було приватним, а перетворювалося на публічні дискусії. Так сталося і з цим віршем - "Іванові Франкові" є відповіддю на "Вступ" І. Франка до поеми "Лісова ідилія", присвяченої М. Вороному. Зацікавили? Тоді гайда читати і аналізувати!
Іванові Франкові
Відповідь на його Посланїе
La poesie n'a pas la verite pour
objet, elle n'a qu'elle-meme.
Charles Baudelaire

Hi, мій учителю і друже,
Про мене все це не байдуже.
Життя з його скаженим шалом,
З погонею за ідеалом,
З його стражданням і болінням
І невгамованим сумлінням,
Життя - се дві противні сили,
Що між собою в бій вступили.
Одна з них - велетень-гнобитель,
А друга - геній-визволитель;
Його двосічна гостра криця
Влучна, як з неба блискавиця;
Але і велетень могучий
В руці тримає меч блискучий?
Страшні, тяжкі його удари,
А ще страшніш таємні чари...
Як маю я його цуратись
Чи від ударів ухилятись?
О, ні! Я, взявши в руки зброю,
Іду за генієм до бою.
Рубаюсь з ворогом, співаю,
В піснях до бою закликаю
Всіх тих, що мляві, чи недужі,
Чи під укриттям сплять байдужі.
І знаю я, що замість плати
Мене чекають кари, страти...
Та чи ж грізний удар обуха
Там, де буяє творчість духа?
Одна хвилина раювання
Там відкупляє всі страждання.
Бо то чуття свобідні, щирі
Бринять у святобливій лірі.
І прикро, як ураз зі мною
Стають, немовби теж до бою,
А справді для пихи своєї
З порожнім серцем фарисеї
І паперовими мечами
Вимахують над головами.
Хто кликав їх? Чого їм треба?
Чи хробакам потрібно неба?
Нехай ідуть всі ті нездари
На торговиці та базариї
Нікчемний крам, дрібні вигоди -
От їх найвищії клейнодиі
Але коли повсякчас битись,
То серце може озлобитись.
Охляти може, зачерствіти,
Зав'януть, як без сонця квіти.
Душа бажає скинуть пута,
Що в їх здавен вона закута,
Бажає ширшого простору -
Схопитись і злетіти вгору,
Життя брудне, життя нікчемне
Забути і пізнать надземне.
Все неосяжне - охопити,
Незрозуміле - зрозуміти!
О, друже мій, то не дурниці.-
Всі ті щасливі небулиці
Про райських гурій, про нірвану,
Про землю ту обітовану.
Вони тягар життя скидають
І душу раєм надихають.
Чи все ж те розумом збагнути,
Що дасться серцеві відчути?
І чи можливо без утрати
Свобідний творчий дух скувати?
І хто Поезію - царицю
Посміє кинуть у в'язницю?
Хто вкаже шлях їй чи напрямок,
Коли вона не зносить рамок?
В ній в с і краси кольори сяють,
В ній в с і чуття і змисли грають!..
До мене як горожанина
Ставляй вимоги - я людина.
А як поет - без перепони
Я стежу творчості закони;
З них повстають мої ідеї -
Найкращий скарб душі моєї.
Творю я їх не для шаноби;
Не руш, коли не до вподоби.
І ще скажу, мій славний друже,
Я не беру життя байдуже.
Високих дум святі скрижалі,
Всі наші радощі і жалі,
Всі ті боління і надії
І чарівливі гарні мрії, -
Все, що від тебе в серце впало,
Не загубилось, не пропало...
Моя девіза: йти за віком
І бути цілим чоловіком!
Харків, 1902 р.

М. Вороний, звертаючись до побратима по перу Івана Франка, викладає свої погляди на життя, на місце і завдання в ньому, на поезію. У житті є велетні-гнобителі і генії-визволителі. Він воліє йти за генієм до бою.

Поет бореться своїм щирим словом, не чекаючи слави, нагород, наражаючись на небезпеку, і йому прикро, що поряд стають, теж немовби до бою, " а справді для пихи своєї 3 порожнім серцем фарисеї І паперовими мечами Вимахують над головами ".

Проте не можна увесь час боротися, від цього серце озлоблюється, черствіє. Тому звернення до вільної поезії - це " не дурниці", це душі відрада, " найкращий скарб душі". Ніщо поетові не чуже, він іде "за віком", залишаючись при цьому цільною, гармонійною натурою.

Тема: Думки й переконання поета з приводу творення справжньої літератури
Ідея: Показати, що автор не відмовляється висвітлювати проблеми суспільства, але при цьому хоче "бути цілим чоловіком", тобто у гармонії з собою.

Вірш "Іванові Франкові"виразно демонструє думки й переконання поета з пригоду творення справжньої літератури. Вірш написаний у формі послання, яке має конкретного адресата, але, безперечно, може бути адресоване й ширшій аудиторії.

Розпочинається послання зверненням до І. Франка як до учителя й друга. Саме йому М. Вороний адресує власне розуміння завдань творчості. Цей вірш є своєрідною віршованою відповіддю на "Посланіє" І. Франка до поета-Вороного (яке вміщено у вступі до поеми "Лісова ідилія").

І. Франко вважав, що митець стає борцем і агітатором у годину соціальних катастроф, тому предметом його творчості мають бути соціальні конфлікти. Але ж він не відмовляється й від інших естетик світобачення, тричі підкреслюючи положення про щирість митця. Франко впевнений, що обмеження творчості тільки якимось одним принципом є глухим кутом для митця.

На початку поезії М. Вороний подає епіграф, узятий із творчості Ш. Бодлера: "Предметом поезії є вона сама, а не дійсність". Поет наголошує, що життя йому не байдуже, але він розуміє, що життя має дві рівні сили, одна з яких "велетень-гнобитель" (уособлення сили інстинкту вирішувати суперечки кровопролиттям), а друга - "геній-визволитель" (духовна міць, яка повинна стати основою життя).

Незаперечна заслуга М. Вороного в тому, що в цій поезії поет вперше ставить питання про необхідність позбавити літературу від " фарисеїв", тобто графоманів, які " стають, немовби теж до бою, А справді для пихи своєї 3 порожнім серцем фарисеї І паперовими мечами Вимахують над головами ". Погоджуючись із І. Франком у необхідності битися, М. Вороний водночас наголошує, що якщо повсякчас битись, то "серце може озлобитись".

У запалі полеміки поет питає адресата:

Чи все ж те розумом збагнути,
Що дасться серцеві відчути?
І чи можливо без утрати
Свобідний творчий дух скувати?
І хто Поезію-царицю
Посміє кинуть у в'язницю?

М. Вороний наголошує, що як поет він вільний у своєму виборі, адже творчість не знає перепон. Виразником духовного є Поезія (тобто мистецтво в найширшому розумінні), тому вона повинна бути первинною. Поет покликаний доносити до загалу духовне.

Митець переконаний, що людина і людство повинні постійно вдосконалюватися, що з часом духовні ідеали повинні стати пріоритетними. У кінці поезії М. Вороний виголошує своє творче кредо: "Моя девіза: йти за віком І бути цілим чоловіком!".

У цілому митець погоджується з опонентом у тому, що поет вільний обирати предмет творчості, аби тільки б його бачення було ширше. Тому М. Вороний "іде за віком" (тобто не відмовляється від важливості висвітлювати актуальні, злободенні проблеми суспільства), але найголовнішим для нього є при цьому зберегти свою "цілість", тобто внутрішню гармонію.
Читайте також:

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз поезії "Іванові Франкові" Миколи Вороного

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз поезії "Іванові Франкові" Миколи Вороного розкриє для вас особливості відносин і спілкування великого письменника із Каменярем. Часто воно не було приватним, а перетворювалося на публічні дискусії. Так сталося і з цим віршем - "Іванові Франкові" є відповіддю на "Вступ" І. Франка до поеми "Лісова ідилія", присвяченої М. Вороному. Зацікавили?

# data[].attributes.headline
АНАЛІЗ ЗБІРКИ "МІЙ ІЗМАРАГД"

# data[].attributes.subject
АНАЛІЗ ЗБІРКИ "МІЙ ІЗМАРАГД"

# data[].attributes.body
А.Химинець

# data[].attributes.headline
АНАЛІЗ ЗБІРКИ "ЗІВ"ЯЛЕ ЛИСТЯ"

# data[].attributes.subject
АНАЛІЗ ЗБІРКИ "ЗІВ"ЯЛЕ ЛИСТЯ"

# data[].attributes.body
А.Химинець

# data[].attributes.headline
КРОК №4.    ПОЕМА "МОЙСЕЙ"- це неоромантизм!!!

# data[].attributes.subject
КРОК №4.    ПОЕМА "МОЙСЕЙ"- це неоромантизм!!!

# data[].attributes.body
(А.ХИМИНЕЦЬ)

# data[].attributes.headline
ПЕРЕКАЗ поеми

# data[].attributes.subject
ПЕРЕКАЗ поеми

# data[].attributes.attachment_link.title
І.Франко "Мойсей". Переказ і скорочений текст

# data[].attributes.headline
АНАЛІЗ збірки "З ВЕРШИН І НИЗИН"

# data[].attributes.subject
АНАЛІЗ збірки "З ВЕРШИН І НИЗИН"

# data[].attributes.body
"Сікстинська мадонна", "Гімн"

# data[].attributes.body
(виразне читання)

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко - МОЙСЕЙ - вступ

# data[].attributes.attachment_link.title
«Мойсей» Пролог. Іван Франко

# data[].attributes.attachment_link.title
Фильм про Ивана Франко