# data[].attributes.attachment_link.title
Navch ditei z osobl osvitnimy potrebamy v inkl seredovyshchi (Kolupaieva_Taranchenko)

# data[].attributes.headline
Інтегроване заняття для розвитку навичок толерантності

# data[].attributes.subject
Інтегроване заняття для розвитку навичок толерантності

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Нарольська

# data[].attributes.attachment_link.title
Методика-заняття-по-казці-Соловейко-1.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Корекційні ігри та вправи для

# data[].attributes.attachment_link.title
Порадник для учасників інлюзивного процесу

# data[].attributes.attachment_link.title
Критерії  оцінювання  навчальних  досягнень  учнів  5-10  класів з

# data[].attributes.attachment_link.title
Словник інклюзивності_повна версія

# data[].attributes.headline
Коротка версія фільму "Інклюзія"

# data[].attributes.subject
Коротка версія фільму "Інклюзія"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Лариса Самсонова

# data[].attributes.attachment_link.title
Коротка версія фільму "Інклюзія"

# data[].attributes.headline
ЯК ЗРОБИТИ ОНЛАЙН-УРОКИ ІНКЛЮЗИВНИМИ: практичні рекомендації

# data[].attributes.subject
ЯК ЗРОБИТИ ОНЛАЙН-УРОКИ ІНКЛЮЗИВНИМИ: практичні рекомендації

# data[].attributes.attachment_link.title
Як зробити онлайн-уроки інклюзивними

# data[].attributes.headline
Новітні технології для дітей з особливими освітніми потребами 

# data[].attributes.subject
Новітні технології для дітей з особливими освітніми потребами 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Можливість вільно користуватись ПК та гаджетами відкриває для людей з особливими потребами недоступний раніше світ, зменшуючи рівень соціальної інклюзії. Дорослі люди можуть бути в курсі новин, працювати через інтернет, спілкуватися у соціальних мережах, дзвонити друзям та близьким, знаходити нові знайомства, читати і дізнаватись щось нове. Для дітей з особливими освітніми потребами - це шанс отримати гідну освіту.

Ми зібрали кілька корисних додатків для Android та Windows, що дозволяють створити безбар'єрне освітнє середовище для дітей з особливими освітніми потребами.

TalkBack - додаток для людей з вадами зору

Слабозорі та незрячі люди вже давно мають змогу користуватися застосунками скрін-рідерами (читачами екрану) на кшталт TalkBack для Android. Принцип роботи цього додатку - читання з екрану та озвучення, завдяки чому користувач може зрозуміти, що відбувається на екрані, і вільно взаємодіяти із пристроєм. Докладна інструкція для початку роботи TalkBack для Android. Озвучення відбувається за допомогою так званих синтезаторів мовлення.

Для коректної роботи з українською мовою незрячі користувачі обирають синтезатор мовлення від компанії Google - Google TTS (текст-у-мовлення)

Щоб скористатися ним на пристрої з Android потрібно відкрити налаштування, натиснути "Мова та введення", обрати пункт "Синтез мовлення" - Синтезатор мовлення Google. Функціонал цього синтезатору - власне озвучення у TalkBack, читання вголос у Google Play Книги, вимова вголос у Google Перекладач, а також можливе використання у інших додатках.
Демонстрація роботи застосунку
Цікавим і адаптованим для українського користувача є проект RHVoice з відкритим кодом, для якого ентузіасти записали голосову базу. RHVoice Анатоль може допомогти у читанні та озвученні будь-якої інформації з екрану - літератури, повідомлень, значків у меню тощо.

Важливість цих додатків насамперед у тому, що підтримка української мови дозволяє зробити доступним для незрячих український сегмент інтернету та українські інтерфейси, тобто українськомовна людина з вадами зору не відчуває виключення із комунікацій.

Посилання на скачування додатку:

ISEE - додаток для людей з вадами зору від українських студентів
Презентація можливостей ISEE
Принципово новий підхід - використання нейромереж, був застосований для розробки прототипа додатку ISEE, ідею якого запропонували українські студенти.

Принцип роботи додатку: смартфон із встановленим ISEE має замінити незрячій людині очі. Коли смартфон піднести до рівня очей, той за допомогою камери визначить предмет та відстань до нього. Додаток за допомогою голосових та вібро підказок зможе спрямувати користувача до потрібного об'єкту, або ж допомогти йому, наприклад, обрати потрібний товар у магазині.

Предмети ISEE шукає і визначає за допомогою нейромереж, що дозволяє досягти високої точності розпізнавання і коректно працювати без підключення до мережі. Наразі додаток перебуває на стадії вдосконалення, тому представлена лише його бета-версія, проте ним зацікавились інвестори, тому можна очікувати, що найближчим часом застосунок надійде у вільний доступ.

BeWarned - додаток для людей з вадами слуху

В авангарді розробок для нечуючих - українці. Команда BeWarned на чолі із Віталієм Потапчуком, слабочуючим з дитинства, розробила низку додатків та платформ, орієнтованих як на кінцевого споживача, так і на бізнеси, які, використовуючи ці новації, зможуть розширити коло клієнтів. Ми вже говорили про цей ресурс в одній із попередніх статей, проте додамо ще цікавої інформації.

Перекладач жестової мови (додаток Переводчик ЖЯ) - один із проектів команди із платною моделлю підписки, який дозволяє 24/7 користуватись послугами жестового перекладу онлайн, що спрощує доступ до установ на кшталт лікарні, банку, соціальної служби, та дозволяє більш вільно почувати себе на вулиці, вирішувати власні проблеми.

4 технічні асистенти, розроблені командою і об'єднані у платформу BeWarned, орієнтовані на різні типи завдань:

Sound Monitor вирішує проблему безпеки, реагуючи на звуки загрози (сирена, крик, сигнал авто, собачий гавкіт) і попереджає власника вібрацією та світловим індикатором.

Connect конвертує текст в мову і навпаки, що допомагає налагодити контакт із оточуючими.

Emergency Call розроблено для небезпечних ситуацій, дозволяє покликати рідних на допомогу.

Dance дає змогу відчути музику завдяки перетворенню її у вібрацію, мерехтіння світла та пульсацію.

Посилання на скачування додатку:

Програми для роботи з дітьми з особливими освітніми потребами

Інновації відкривають нові можливості для інклюзивної освіти. Включення дитини з особливими потребами у навчальний процес може зіткнутися із певними труднощами, які можна подолати за допомогою правильного супроводу учня та індивідуального підходу до її особливостей.

Електронні освітні ігрові ресурси (ЕОІР) мультимедійного видавництва "Розумники" з 2014 року мають гриф МОН та використовуються як у звичайних, так і в інклюзивних класах. Залучення ЕОІР протягом уроку становить 10-15 хвилин, що підходить і для гіперактивних школярів, і для учнів, у яких синдром дефіциту уваги.
Можливості ПЗ "Розумники" індивідуального пристрою школяра Impression 110ES від Impression Electronics
Загальні переваги ЕОІР для інклюзивних класів:

Усі завдання озвучено, кожне з них можна прослухати декілька разів.

Адаптація завдань до сенсорних екранів, виконувати їх можна як пальчиками, так і мишкою.

Промальовка об'єктів контрастна, зображення великі, але кольори не занадто яскраві, що дозволяє привернути увагу і не відволікати від навчального процесу.

Звуковий супровід лагідний, без подразників та занадто гучних звуків.

За підказкою школяр може звернутися до Сови-помічника.

Індивідуальний темп проходження завдань - кожна дитина в класі користується окремим пристроєм і може проходити завдання у власному темпі.

Проходження завдання має цікаву візуалізацію, при правильному виконанні - совенятко повністю вилуплюється з яйця, якщо є неправильні відповіді - то лише частково.

Світ готовий до того, аби дати можливість дітям з особливими освітніми потребами та людям з інвалідністю знайти своє місце у суспільстві. Чи готова до цього нова школа? Цілком, головне, користуватися усіма здобутками сучасності. Навіть якщо ваші учні знають про ці додатки та налаштування, спробуйте самі попрацювати з ними та поставити себе на місце дитини з особливими освітніми потребами, аби краще зрозуміти, як сприймає світ дитина.

Матеріал підготовано спільно з партнером брендом Impression Electronics

Хочете більше дізнатися про стан інклюзивної освіти в Україні та особливості впровадження ЕОІР у процес навчання? Завітайте на безкоштовний вебінар "Електронні освітні ігрові ресурси - нові можливості для Інклюзивної освіти", що відбудеться 30 травня о 17.00.

# data[].attributes.attachment_link.title
Новітні технології для дітей з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_link.description
Можливість вільно користуватись ПК та гаджетами відкриває для людей з особливими потребами недоступний раніше світ, зменшуючи рівень соціальної інклюзії. Дорослі люди можуть бути в курсі новин, працювати через інтернет, спілкуватися у соціальних мережах, дзвонити друзям та близьким, знаходити нові знайомства, читати і дізнаватись щось нове.

# data[].attributes.headline
Віра в себе — це те, що рухає нами

# data[].attributes.subject
Віра в себе — це те, що рухає нами

# data[].attributes.attachment_link.title
Acreditar é o que nos move - LG lugar de gente

# data[].attributes.attachment_link.title
Особливості реалізації компетентнісного підходу в освіті дітей з інтелектуальними порушеннями  (ост ред)

# data[].attributes.attachment_link.title
Посібник КРТ-2020

# data[].attributes.headline
Чотири відео, чому інклюзія – важлива

# data[].attributes.subject
Чотири відео, чому інклюзія – важлива

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про важливість інклюзивного навчання можна багатато говорити. Та чи не краще побачити? ГО "Смарт освіта" підготувала чотири відео про інклюзію. Це історії реальних дітей, які навчаються в загальноосвітніх школах та відвідують інклюзивно-ресурсні центри. Відео створені для форуму "Навчання без перешкод: як зробити школи інклюзивними", організованому ГО "Смарт освіта" за пітримки Міністерства освіти і науки та МФ "Відродження".
Я ВАШ УЧЕНЬ. ЗВЕРНЕННЯ ДІТЕЙ ДО ВЧИТЕЛІВ

УСПІХ ДЛЯ ВСІХ. ІСТОРІЯ ІНКЛЮЗИВНОЇ ШКОЛИ №3 У БРОВАРАХ

Дивіться також "Ми не граємось в інклюзію". Як працює школа у Броварах" та "Як школа в Броварах робить інклюзію. Фоторепортаж"

ПРОСТІР РІВНИХ МОЖЛИВОСТЕЙ. ЯК СТВОРЮЮТЬ ІНКЛЮЗІЮ В БАЛАБИНСЬКІЙ ШКОЛІ

Читайте також "Вони гідні, вони можуть. Їм треба просто допомогти". Як навчають в інклюзивній школі Балабино" та "Знайти, захопити, розвинути - корекційні заняття та позашкільне життя в інклюзивній школі Балабино"

ДОПОМОГА КОЖНОМУ. ІСТОРІЯ МЕЛІТОПОЛЬСЬКОГО ІРЦ

Читайте також "Один з перших у країні ІРЦ: як мелітопольські педагоги та батьки працюють командою"
"Нова українська школа" Титульне фото: Ірина Арзамасцева Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чотири відео, чому інклюзія - важлива

# data[].attributes.attachment_link.description
Про важливість інклюзивного навчання можна багатато говорити. Та чи не краще побачити? ГО "Смарт освіта" підготувала чотири відео про інклюзію. Це історії реальних дітей, які навчаються в загальноосвітніх школах та відвідують інклюзивно-ресурсні центри. Відео створені для форуму "Навчання без перешкод: як зробити школи інклюзивними", організованому ГО "Смарт освіта" за пітримки Міністерства освіти і науки та МФ "Відродження".

# data[].attributes.attachment_link.title
Інноваційні технології в корекційній роботі

# data[].attributes.headline
Інклюзія: рівні права та однакові можливості

# data[].attributes.subject
Інклюзія: рівні права та однакові можливості

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзія: рівні права та однакові можливості / ConnectED

# data[].attributes.attachment_link.title
СУЧАСНІ ЗАСОБИ ІКТ ПІДТРИМКИ ІНКЛЮЗИВНОГО НАВЧАННЯ

# data[].attributes.headline
ІНКЛЮЗИВНЕ НАВЧАННЯ

# data[].attributes.subject
ІНКЛЮЗИВНЕ НАВЧАННЯ

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство освіти і науки України - інклюзивне навчання

# data[].attributes.attachment_link.description
Інклюзивне навчання - система освітніх послуг, гарантованих державою, що базується на принципах недискримінації, врахуванні багатоманітності людини, ефективного залучення та включення до освітнього процесу всіх його учасників. Інклюзивне навчання часто вважають альтернативою інтернатній системі, за якою діти з особливими освітніми потребами навчаються в спеціальних закладах освіти та змушені проживати в інтернатних відділеннях при них через їх територіальну розгалуженість.

# data[].attributes.attachment_link.title
Особливості корекційно-виховної роботи з

# data[].attributes.headline
Мотивуюче відео

# data[].attributes.subject
Мотивуюче відео

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Мінчик

# data[].attributes.attachment_link.title
«Да, я могу» WE'RE THE SUPERHUMANS клип к Паралимпиаде в Рио.mp4

# data[].attributes.attachment_link.title
Теорія і практика інклюзивної освіти - посібник

# data[].attributes.headline
 9 відео і 6 посібників про інклюзію, які можна використовувати на уроці

# data[].attributes.subject
 9 відео і 6 посібників про інклюзію, які можна використовувати на уроці

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Марковська

# data[].attributes.attachment_link.title
9 відео і 6 посібників про інклюзію, які можна використовувати на уроці

# data[].attributes.attachment_link.description
Коли я навчалась у молодшій школі, у класі була дівчинка, яка поводила себе не так, як ми. Ні вчителі, ні

# data[].attributes.headline
Як нестандартно подати школярам інклюзію: вправи для ваших уроків

# data[].attributes.subject
Як нестандартно подати школярам інклюзію: вправи для ваших уроків

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Громадянська освіта вчить дітей визначати своє місце в суспільстві, усвідомлювати, ким вони є і як взаємодіють. Щоб розібратись із цим, варто дослідити чимало тем, одна з яких - інклюзія. А вона - не лише про людей з інвалідністю, а й про інтеграцію всіх людей у суспільство, про рівні права і рівні можливості. Експертка подкасту - проєктна менеджерка музею в темряві "Третя після опівночі" Ніколь Поліщук розвінчує стереотипи щодо людей з інвалідністю. Екскурсії в темряві
Кожен з нас колись стикався з дискримінацією. Наприклад, чув: "Ти ще малий!" або "Ти дівчинка, це не для тебе". Інклюзія - це про включеність кожного в суспільство, про комфортне життя в соціумі для кожного.

Зі стереотипним ставленням стикалася й житомирянка, громадська активістка Вікторія Шевчук. Вона вже каталася галопом на конях, підіймалася на Говерлу, стріляла з лука, літала в аеротрубі, відчуваючи себе парашутисткою! І вона - незряча. Чимало людей з порушеннями зору обожнюють екстремальні види спорту та активний відпочинок. Чимало є тих, хто, попри порушення зору, отримує максимум задоволення від життя і досягає неабияких висот. До прикладу, відомий італійський співак Андреа Бочеллі, талантом якого захоплювався сам Паваротті. Або сліпий від народження Стіві Вандер, який став знаменитим музикантом і композитором.

Чимало людей у світі мають порушення зору. Повністю незрячих - 39 млн, за даними Всесвітньої організації охорони здоров'я. Не всі знають, що більшість людей з порушеннями зору мають залишковий зір. Дехто може розрізняти світло й тінь, кольори й контури предметів. Людей, які зовсім не бачать світла, близько 10 відсотків. В Україні точної статистики немає, орієнтовно порушення зору мають сто тисяч наших співвітчизників.

Вікторія працює гідом у музеї в темряві "Третя після опівночі". Цей музей - єдиний такий в Україні, де руйнують стереотипи про незрячих людей. Тут вимкнули світло 4 роки тому, і відтоді всі екскурсії відбуваються в абсолютній темряві, у супроводі незрячих гідів. За цей період в музеї побували понад 28 тисяч відвідувачів.
Доторкнутися... до посмішки Мони Лізи
Простір екскурсій реалістично відтворює повсякденні місця із життя: вулиця, квартира, галерея мистецтв. Відвідувачі роблять звичні речі, але в незвичних умовах: у повній темряві. Так вони дізнаються більше про те, як незрячі сприймають світ, причому відчувають це на власному досвіді.

Чимало відвідувачів до екскурсії думають, що темрява - це дискомфортно, страшно. Навіть очікують, що їх лякатимуть, як у квест-кімнатах. Але цей музей - зовсім не про те. Навпаки незрячий гід, який постійно супроводжує екскурсантів, заспокоїть та підтримає.

Простір екскурсії "Прогулянка в темряві" - це 150 квадратних метрів цілковитої темряви, поділених на 5 локацій, які відтворюють місця з повсякденного життя людини. Відвідувачам пропонують перейти дорогу, налити воду, скуштувати кави, але в суцільній темряві. Вони краще пізнають власний організм: які органи чуття загострюються в такій ситуації, а які не так добре розвинені.

Музей проводив екскурсії містом наосліп "Відчуй Київ". Це змога зовсім по-новому відчути рідне місто. Адже потрібно пройти маршрут у світлопоглинальній масці та з тростиною, разом із незрячим гідом та зрячим провожатим.

Також важливим напрямком для музею в темряві є доступне мистецтво. Зрячі відвідувачі можуть дослідити шедеври мистецтва та архітектури у новий для них спосіб, а для незрячих це унікальна можливість дізнатися, як виглядають відомі особистості, архітектурні споруди або твори мистецтва, про які вони багато чули. В експозиції музею вже понад 80 експонатів, а ще ця галерея - єдине місце у світі, де можна відчути на дотик, як виглядає посмішка Мони Лізи. Наблизитися до творів мистецтва тут змогли понад пів тисячі незрячих.
Як запропонувати допомогу незрячій людині?
Навички супроводження важливі. Багато людей просто соромляться пропонувати допомогу або не знають, як це зробити. Є певні правила. Не треба хапати людину за плече, брати під лікоть. Варто представитися та запропонувати допомогу. Не всім вона потрібна, тож не треба ображатися, якщо почули відмову. Якщо незряча людина погодилася, вона триматиме вас за лікоть або покладе руку на плече. Обов'язково вона буде йти на півкроку позаду вас, щоб ви могли заздалегідь попередити про перешкоди на шляху. Чітко озвучте: "Зараз буде бордюр/калюжа".

Коли у приміщенні ви пропонуєте незрячій людині сісти, проведіть її до спинки стільця.

Щоб навчити цього школярів, варто виконати прості та цікаві вправи.
Вчительський Конструктор Вправа "Побачити більше"
Мета і завдання: відчути на власному досвіді, як живуть незрячі, розвивати емпатію та навички командотворення.

Матеріали: пов'язки на очі на кожну пару учнів.

Підготовка: Об'єднайте клас у пари. Запропонуйте учням одягнути пов'язки на очі.
Хід роботи:
Запропонуйте по черзі, міняючись пов'язкою, виконувати наступні дії:

* тримаючись за плече чи за лікоть однокласника, дійти до сусіднього кабінету;

* тримаючись за плече чи за лікоть однокласника, пройти не менш ніж 5 сходинок;

* за сигналом "Йди до мене" самостійно пройти по прямій лінії хоча б 5 метрів (вчитель дбає про безпеку школяра);

* знайти якусь річ на дотик: можна поставити в ряд кілька портфелів і попросити учня відшукати свій, знайти пару для шкарпетки або що-небудь інше;

* спробувати впізнати харчовий продукт за запахом і смаком;

* написати своє ім'я на папері;

* спільно намалювати малюнок з однокласниками у пов'язках;

* спільно скласти пазл (4-6 частин) з однокласниками у пов'язках.
Обговорення:
* Що було найскладнішим?

* Як почувались у пов'язці?

* Як почувались у пов'язці і за підтримки однокласника?

* Чи складно було довіритись іншому?

* Яким чином вдалося намалювати спільний малюнок/скласти спільний пазл?
Вправа на подолання стереотипів "Правильно-Неправильно"
Матеріали: червоні та зелені картки на кожного учня.

Підготовка: Роздайте картки дітям.
Хід роботи:
Попросіть щоразу, як ви зачитуєте твердження, сигналізувати карткою про "Правильно" (зелений колір) чи "Неправильно" (червоний колір). Там, де вбачаєте доцільним, попросіть учнів, які підняли зелену картку, і учнів, які підняли червону картку, аргументувати свої відповіді. Доповніть інформацією, яка є із цього питання.

Незрячі люди можуть працювати в ІТ-сфері і займатися програмуванням.

Правильно. Наприклад, про Олексія Садового можна більше дізнатися з відео "Інвалідність не обмежує. Обмежує дискримінація".

Незрячі люди закохуються, ходять на побачення і створюють сім'ї.

Правильно. Щоправда, процес закоханості в них відбувається зовсім по-іншому, до нього залучається не зір, а інші органи чуття.

Обговорення:
Запитайте в учнів:

* Що було для вас новим?

* Що вас найбільше здивувало?

* Які емоції ви відчували, коли давали неправильну відповідь?

Ще чотири вправи на вибір вчителя:

* Інтерактивна сторінка музею в темряві "Третя після опівночі". "Побач більше".

* Я хочу працювати! У мене є навички! / КОМПАС. Посібник з освіти в сфері прав людини за участі молоді.

* Шукайте можливості. Звертайте увагу на здатність, а не на дієздатність! / КОМПАС. Посібник з освіти в сфері прав людини за участі молоді.

* Спорт для всіх. Ви коли-небудь намагалися грати в баскетбол у візку? / КОМПАС. Посібник з освіти в сфері прав людини за участі молоді.
Що школярі мають знати про зручності для незрячих?
Інклюзія починається з усвідомлення потреб усіх членів соціуму. Якщо запитати учнів, як можна обладнати школу і територію поруч таким чином, щоби створити можливості для всіх дітей, згадають про пандус. А ось про необхідне для людей з порушеннями зору школярам зазвичай відомо значно менше.

* Нещодавно почали активно використовувати спеціальну тактильну плитку для тротуарів. Вона допомагає незрячим іти прямо і розуміти, коли потрібно повертати.

* На переходах проїжджої частини вулиці дуже потрібні звукові світлофори з характерним клацаючим звуком. Такий самий звук є і на вході в метро.

* Безпечно дійти до місця призначення допоможе відсутність клумб, напівсфер, відкритих люків, машин, які паркуються просто на тротуарах.

* Будь-які пам'ятки архітектури, важливі споруди мають бути обладнані так, щоб і незряча людина змогла прочитати, що це, послухати про пам'ятку інформацію та навіть доторкнутися до її 3D-моделі.
Що можуть зробити самі учні
Подбайте, щоби ваша школа мала позначені жовтим прогони на східцях, поручні, рухомі вхідні двері (коло) та нерухома частина дверей (три паралельних лінії). Найкраще слабозорі люди розрізняють контрастні поєднання кольорів: жовтого та чорного.

Маленький крок тут і зараз, який може здійснити кожен із нас. Перевірте, чи є d ліфті вашого під'їзду тактильні мітки біля позначок. Якщо ні - наклейте їх.

Спробуйте з учнями спеціальний додаток "Be My Eyes". Там можна зареєструватися як волонтер. І допомагати незрячим виконувати буденні дії, які потребують візуального сприйняття. Наприклад, підібрати потрібний одяг, знайти ліки, розрізнити купюри.

Дуже поширена думка: для того, щоб адаптувати простір для людей з інвалідністю, потрібно багато зусиль та грошей. Це неправда. Ми всі можемо робити прості кроки, щоби суспільство жило краще. Усе починається з нас самих.
Корисні матеріали та ресурси для підготовки до занять:
* Н. Швадчак. Коректна мова - як говорити про людину, а не її інвалідність

* Довідник безбар'єрності

* Музей у темряві "Третя після опівночі". Все, що ви хотіли дізнатись, але боялись спитати

* Кохання наосліп: розвіюємо ТОП-3 стереотипів про незрячих людей

* Коло сім'ї. Центр здоров'я і розвитку. Інфоресурси

* Проєкт "На рівних"

* Дискримінація обмежує. Протидій

* Мультфільм "Каструлька Анатолія"

* Соціальний ролик на підтримку дітей з аутизмом

* Навчально-реабілітаційний центр "Джерело"

* Good bread from good people. Інклюзивна пекарня

* Ініціатива Доступно.UA

* ГО "Відчуй"

* Соціальна кампанія "Стоп, дискримінація. Кожен має право на спорт". Спецпроєкт УП. Життя #Стоп, дискримінація

* Національний комітет спорту інвалідів України

* Ігри нескорених. Invictus Games

# data[].attributes.attachment_link.title
Як нестандартно подати школярам інклюзію: вправи для ваших уроків

# data[].attributes.attachment_link.description
Громадянська освіта вчить дітей визначати своє місце в суспільстві, усвідомлювати, ким вони є і як взаємодіють. Щоб розібратись із цим, варто дослідити чимало тем, одна з яких - інклюзія. А вона - не лише про людей з інвалідністю, а й про інтеграцію всіх людей у суспільство, про рівні права і рівні можливості.

# data[].attributes.attachment_link.title
Метод посібник ...асистенту вителя в роботі з дітьми з ООП

# data[].attributes.headline
Дуже мотивуюче відео

# data[].attributes.subject
Дуже мотивуюче відео

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Мінчик

# data[].attributes.attachment_link.title
2 Интервьюер.mp4

# data[].attributes.attachment_link.description
This check is taking longer than expected. Check your Internet connection and refresh the page if the issue persists.

# data[].attributes.headline
Особливий підхід: навіщо потрібна інклюзія батькам здорових дітей?

# data[].attributes.subject
Особливий підхід: навіщо потрібна інклюзія батькам здорових дітей?

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Національна Асамблея людей з інвалідністю України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У країнах Західної Європи освіта почала ставати інклюзивною ще в 1960-70-х роках. Прибалтика вводить інклюзію з початку 1990-х. В Україні питанням включення в освітній процес дітей з інвалідністю впритул зайнялися в останні пару років. І вже Нова українська школа повинна стати інклюзивною. EtCetera розповість, чому інклюзію не потрібно сприймати як привілей для особливих дітей.
КОЖЕН ДЕСЯТИЙ. За даними Міністерства освіти і науки, в Україні близько 700 тисяч дітей з порушенням психофізичного розвитку. І тільки 10% з них навчаються в інклюзивних школах. Велика частина таких дітей знаходиться на домашньому навчанні (якщо вони проживають у сім'ях) або навчаються в спеціалізованих навчальних закладах. Однак це не означає, що ці 90% не можуть перебувати в звичайному шкільному колективі і вчитися за загальноосвітньою програмою. Найчастіше або найближча школа, зручна для відвідування, не може запропонувати належних умов для навчання особливої ​​дитини, або батьки не прагнуть до інклюзії через страхи або незручності, пов'язані з його супроводом протягом навчального тижня. В цілому, перешкод багато. І зараз багато сил кинуто на те, щоб ці перепони подолати. Виграють від цього не тільки особливі діти, а й їхні здорові однолітки, і педагоги, і батьки.

ЗДОРОВІ ДІТИ отримують від інклюзії модель рівноправного суспільства, де у кожного, незалежно від його талантів і особливостей, є доступ до ресурсів і благ, які передбачені освітнім процесом. Вони ростуть з розумінням того, що, хоча в правах всі рівні, деяким для реалізації своїх законних прав необхідна підтримка. І нарівні з педагогами та батьками вони вчаться надавати таку підтримку, виховуючи в собі гуманність.

Лише на перший погляд може здатися, що ці навички здоровим людям не знадобляться, адже дорослий світ жорстокий і в ньому кожен сам за себе. Але справа в тому, що сьогоднішні школярі завтра будуватимуть міста, створюватимуть робочі місця і займатимуться інноваціями. І від того, як вони будуть ставитися до більш ніж 2,5 млн людей з інвалідністю, буде залежати те, в якому міському середовищі всі ми будемо жити, наскільки соціально захищені ми будемо і як будуть працювати закони щодо різних категорій населення.

В ідеалі, саме ці діти введуть нову культурну норму, в основі якої недискримінація і поваг а до будь-якого роду відмінност ей.

ЇХ БАТЬКИ. У батьківських групах у соцмережах дуже часто можна зустріти зневажливі висловлювання з приводу інклюзивних дітей. Нібито вони становлять небезпеку для інших, "гальмують" весь клас і створюють нездорову атмосферу в колективі. І саме такі батьки, а не діти або адміністрація шкіл, є головною перешкодою на шляху до інклюзії. Для них такий формат освіти стає більшим випробуванням, ніж для їх здорових дітей і педагогів. Адже вони безпосередньо не контактують з інклюзивною дитиною, а оперують чутками, домислами і своїми ж упередженнями.

Для таких батьків досвід інклюзивної освіти їхніх дітей теж важливий. Вони перестають сприймати школу як вороже середовище, в якій потрібно долати обставини, щоб отримати те, що належить по праву. Перестають бачити в цьому середовищі загрозу для благополуччя своєї дитини. А бачачи, що інклюзія ні для кого не створює додаткових проблем, а навіть навпаки - допомагає їй стати сильнішою в багатьох відносинах, самостійнішою і добрішою, - рівень довіри і поваги до своїх власних дітей зростає.

ІНКЛЮЗИВН І ДІТИ отримують від включення в шкільне середовище досвід взаємодії з безліччю людей - старших, молодших, однолітків, тих, у кого можна повчитися, і тих, кого можна чомусь навчити. А це і розвиток, і зростання самооцінки, і можливість в повній мірі реалізувати своє право на освіту.

Клас, де особлива дитина отримує підтримку від оточуючих, де до неї не відносяться по-особливому і не виключають з активностей, дає їй уявлення про здорові громадські взаємодії. В она розуміє, що може претендувати на те ж, що і решта, що в она цінн а так само, як і інші діти, що її думка така ж важлива. Завдяки цьому в она буде формуватися як гармонійна особистість.

ЇХ БАТЬКИ також отримують безцінний досвід. Першою чергою, досвід поділу. Адже найчастіше хоча б один з батьків звик всюди супроводжувати свою особливу дитину з перших днів її життя. Звичайна школа дає можливість батькам і дитині побути окремо одне від одного. Разом з поліпшенням якості життя дитини, її успіхами в навчанні і комунікаціях, поліпшується і якість життя її батьків. З кожним днем ​​у них з'являється все більше приводів для гордості за своє чадо.

ПЕДАГОГИ. При правильному підході до освітнього процесу інклюзія не створює додаткових турбот вчителю. Так, йому обов'язково потрібно пройти підготовку, щоб знати, як працювати з класом, в якому є особливі діти. Але програми інклюзивної освіти в країнах, де інклюзія працює давно, продумані таким чином, щоб навантаження на педагога в цілому в таких умовах не збільшувалася. На допомогу приходять асистенти, сучасні освітні методики, наповнюваність класу тощо.

Нові навички допоможуть педагогу побудувати ефективну роботу не тільки з особливими дітьми, а й з усіма іншими. Те, про що всі говорять, але мало хто виконує - індивідуальний підхід до кожного учня - в інклюзивну класі стає нормою.
Для вчителя це - новий кваліфікаційний рівень.

# data[].attributes.attachment_link.title
Особливий підхід: навіщо потрібна інклюзія батькам здорових дітей? | Національна Асамблея людей з інвалідністю України

# data[].attributes.attachment_link.description
У країнах Західної Європи освіта почала ставати інклюзивною ще в 1960-70-х роках. Прибалтика вводить інклюзію з початку 1990-х. В Україні питанням включення в освітній процес дітей з інвалідністю впритул зайнялися в останні пару років. І вже Нова українська школа повинна стати інклюзивною. EtCetera розповість, чому інклюзію не потрібно сприймати як привілей для особливих дітей.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Добірка корисних матеріалів, які допоможуть краще зрозуміти дітей з інвалідністю.

Міжнародний день осіб з інвалідністю відзначається 3 грудня та є важливим нагадуванням про розмаїття людей. Цей день - чудова нагода поповнити власний багаж знань про інклюзію та закріпити навички коректного спілкування і взаємодії з різними людьми.

Усі діти рівні, проте кожному та кожній потрібен особливий підхід. Враховуючи особливості здоров'я різних школярів, ми підготували тест, який допоможе комплексно проаналізувати вашу поінформованість у темі, а також перевірити переконання на предмет дискримінації стосовно людей з інвалідністю.

Але це не все! Навіть якщо за результатами тесту ви отримаєте найвищій бал, украй важливо не зупинятися та підвищувати власну компетентність у темі інвалідності! А щоб вам було простіше, пропонуємо на допомогу тематичну добірку з журналу та Бібліотеки "На Урок":

А ви маєте авторські напрацювання? Додавайте їх до Бібліотеки "На Урок". Допоможіть колегам зробити навчальний процес якіснішим та інклюзивним!

Дякуємо! Ми будемо тримати Вас в курсі!

# data[].attributes.attachment_link.title
"Інклюзія без ілюзій": добірка матеріалів до Дня людей з інвалідністю з сайту "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Добірка корисних матеріалів, які допоможуть краще зрозуміти дітей з інвалідністю. Міжнародний день осіб з інвалідністю відзначається 3 грудня та є важливим нагадуванням про розмаїття людей. Цей день - чудова нагода поповнити власний багаж знань про інклюзію та закріпити навички коректного спілкування і взаємодії з різними людьми.

# data[].attributes.headline
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу

# data[].attributes.subject
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Скаффолдинг - створення умов для підвищення успішності кожного учня. Для цього дитина має вчитися у "зоні найближчого розвитку", тобто робити те, що їй цікаво, але поки що неможливо опанувати без підтримки. Ніщо так не поліпшує мотивацію, як можливість впоратися із завданням і досягти успіху.

Скаффолдинг - це процес, який дає можливість дитині (у тому числі новачку) розв'язати проблему, виконати завдання або досягти цілей, які знаходяться за межами її індивідуальних зусиль чи можливостей. Як допомогти? Сказати "Молодець, тобі все вдасться"? Але ж дитина розуміє, що її спроби поки що далекі від результату. Цього мало. Фахівці знають чимало видів підтримки.

Вербальна - може бути не лише прямою (заохочення), а й непрямою, не адресною: "Увесь клас скоро впорається", "Це не так складно, як здається".

Підказки через міміку, жести, вказівки, рухи тіла - велика сила. Якщо вчитель побоюється чи ніяковіє під час занять з дитиною з ООП, вона дуже швидко "зчитує" це завдяки мові тіла. Тоді робота значно ускладнюється.

Фізична підтримка - скажімо, можна писати, малювати чи конструювати щось з учнем разом "рука в руці".

Моделювання - демонстрація виконання завдання.

Візуальний стимул - картинки, піктограми, символи, письмова мова.

Маніпуляція символами - розташування об'єктів у певному порядку.

А от чого не можна робити в жодному разі, так це виконувати завдання замість учня.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Скаффолдинг - створення умов для підвищення успішності кожного учня. Для цього дитина має вчитися у "зоні найближчого розвитку", тобто робити те, що їй цікаво, але поки що неможливо опанувати без підтримки. Ніщо так не поліпшує мотивацію, як можливість впоратися із завданням і досягти успіху.

# data[].attributes.headline
Не інклюзивні, а звичайні класи. Як працює інклюзивна освіта у Норвегії та Швеції

# data[].attributes.subject
Не інклюзивні, а звичайні класи. Як працює інклюзивна освіта у Норвегії та Швеції

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Норвегії інклюзивна освіта є основним принципом, на який спирається навчальна програма для початкових та середніх класів. Також інклюзивна освіта лежить в основі розбудови social-inclusive and supportive country (соціально-інклюзивної та підтримувальної країни). У Швеції ситуація аналогічна.
Інклюзивна освіта означає передусім толерантність, довіру та повагу до всіх учнів незалежно від того, якої дитина статі, соціального походження, етнічної, релігійної або мовної приналежності, сексуальної орієнтації або гендерної ідентичності, а також - чи має дитина інвалідність. Докладніше про інклюзивне навчання в Норвегії та Швеції читайте в статті "Нової української школи".
НОРВЕГІЯ

Аби школа могла називатися інклюзивною, вона має організувати навчальний процес для дітей з особливими освітніми потребами (ООП) та адаптувати його відповідно. Кожній дитині, яка потребує адаптації навчального процесу під власні потреби, потрібна можливість отримувати освіту. У початкових та середніх класах Норвегії вчаться більше 50 тисяч учнів з ООП.

Така система інклюзивної освіти сформувалася 1994 року, коли уряд провів реформу освіти й закрив усі корекційні та спеціальні школи. Натомість, інклюзивними стали всі школи в країні.

Тепер батьки можуть віддати дитину в школу за місцем проживання й не перейматися про те, що їм можуть відмовити.

Школи отримують повну підтримку від держави. Адже загальна мета національної системи освіти - забезпечення адекватного й раціонального навчання дітям з ООП. Місцевий уряд надає не лише фінансову, а й соціальну підтримку.

Дитина з ООП вчиться у звичайному класі, а не в спеціальному чи окремому інклюзивному. У кожної є супровід. Йдеться про фахівців із різних сфер, які можуть допомагати дитині з соціалізацією, або працювати над її мовленнєвим розвитком тощо. Школа сама визначає кількість фахівців залежно від того, які саме потреби є в учнів.

Відповідно до освітніх потреб дитини, школа може адаптовувати навчальну програму, використовувати інші технічні засоби та дещо змінювати освітній процес: наприклад, проводити додаткові заняття або іспити в іншому форматі. Якщо дитина має порушення слуху, школа може проводити заняття жестовою мовою або запрошувати перекладача.

У школах діють освітньо-психологічні служби та національна система підтримки спеціальної освіти. Вони допомагають дітям та їхнім родинам справлятися з труднощами навчання або соціалізації, якщо такі виникають. Зокрема, батьків дітей з ООП залучають в освітній процес, для них проводять просвітницькі лекції, вони мають можливість відвідувати фахівців із ментального здоров'я або інших спеціалістів, які би допомагали пройти через етап адаптації дитини до школи.

Також вчителі можуть співпрацювати з комунальними службами абілітації (система заходів та соціальних послуг, спрямованих на опанування особою знань та навичок, необхідних для її незалежного проживання, - ред.) та проходити курси підвищення кваліфікації, які передбачають підвищення навичок викладання саме в умовах інклюзивного навчання. Також основ інклюзивної освіти навчаються всі студенти, які бажають в майбутньому стати вчителями.

Отже, бачимо, що інклюзивна освіта інтегрована в загальну систему освіти. Подивимося, як багато рівнів залучає до роботи один учень середньої школи.

Він, зокрема, отримує п'ять базових рівнів підтримки: від держави, місцевої влади, школи, Адміністрації праці та соціального забезпечення (Labour and Welfare Administration) та інші типи підтримки.

1. Держава гарантує освітню та психологічну підтримку, абілітацію дітей з ООП та транспорт.

2. Міська влада - базову медичну підтримку, фізіотерапію та терапію працею, асистента супроводу за межами дому та вдома й соціальну підтримку сім'ї.

3. Школа піклується про те, аби програма була адаптована відповідно до потреб учнів з ООП, аби дітям було комфортно та доступно здобувати освіту й складати іспити.

4. Адміністрація праці та соціального забезпечення відповідає за технічну сторону цього питання, а також займається компенсацією батькам додаткових витрат на піклування про свою дитину.

5. До інших типів підтримки дітей з ООП можна належать реабілітація, належне лікування в медичних закладах та співпраця з батьківськими й громадськими організаціями.

Як бачимо, це повністю відповідає основним цінностям, які закладали в інклюзивне навчання ще в 1970-ті роки, коли про впровадження інклюзивної освіти лише почали говорити та коли почали робити перші кроки в її бік.

ШВЕЦІЯ

Ще в 1980-ті роки загальноосвітня система містила в собі інклюзивне навчання як основну форму здобуття освіти дітьми з ООП. Відтоді всі учні почали навчатися в загальноосвітніх школах, а корекційні й спеціальні школи здебільшого розформовували, щоби створити на їхній базі ресурсні центри.

Так само, як і в Норвегії, у Швеції дитина з ООП навчається в звичайному класі разом з усіма.

"Як ви помітили, у моєму класі є широкий спектр здібностей, тому я диференціюю роботу, щоб охопити всі. Наприклад, під час читання текстів учням доступні дві версії: простіша та вдосконалена", - розповідає одна з учителів у дослідженні "Інклюзивна освіта в Швеції. Положення щодо дітей, які мають особливі освітні потреби, з особливим акцентом на синдром Дауна".

Відокремлюють дитину з ООП від класу вкрай рідко, на певний час і лише якщо це стосується предметів, які складно адаптовувати для неї або їй сприймати.

Що старша дитина, то частіше її можуть тимчасово забирати з класу на індивідуальне навчання. Для дітей створюють окрему групу, їм видають адаптовані підручники та проводять навчання за ними. Приблизно 3% дітей з ООП у початковій школі (в якій вони вчаться три роки - з 7-ми до 10-ти) мають такий досвід.

Якщо ж дитина не справляється з навчанням у спеціальних групах, зі згоди батьків та за рекомендацією шкільної адміністрації, її можуть перевести в так звані спеціальні школи, деякі з яких лишилися - спеціальні школи для дітей із порушеннями інтелектуального розвитку та "класичні" спеціальні школи для дітей з іншими порушеннями (наприклад, слуху або зору) . Таких дітей близько 1% на всю Швецію.

Різниця між цими двома типами шкіл у тому, що для дітей з інетелктуальними порушеннями роблять іншу програму, яка націлена більше на абілітацію, ніж на академічну освіту. Діти ж з іншими порушеннями можуть вчити те саме, що і в звичайних школах - їм потрібно лише змінити формат матеріалу.

Якщо простежити список відповідальних за освіту дитини з ООП людей, можна побачити таке:

Усі учні з ООП потребують спеціально розробленого плану навчання та адаптованих навчальних матеріалів. Під час викладання вчитель може порадитися з вчителем, який має більше навичок в забезпеченні інклюзивного навчання.

Це нормально - виділяти більше або менше часу на додаткові пояснення навчального матеріалу дитині з ООП незалежно від того, в якому темпі працює увесь клас.

Час від часу, залежно від того, як дитина справляється, вона може проходити індивідуальне навчання з людиною, яка її супроводжує (асистент). Тривалість індивідуального навчання визначає фахівуць.

У шкіл є підтримка від ресурсних центрів на місцевому рівні, а ті має підтримувати Національне агентство з питань інклюзивної освіти та шкіл.

Центри дитячої реабілітації працюють в усій країні. Фахівці працюють із дитиною, визначають її потреби та розробляють для неї індивідуальну навчальну програму (яка також містить у собі й реабілітаційно-корекційні заняття).

Також адміністрація школи наймає багатопрофільних фахівців (асистентів), які вміють працювати з дитиною з ООП і поєднують в собі знання з супроводу людей з інвалідністю, психологічної підтримки, першої медичної допомоги, а також - можуть викладати в школі.

Наприклад, у деяких школах є програми підтримки для дітей з ООП або будь-якими іншими потребами (не володіє шведською мовою або потерпає від булінгу тощо). Через ці програми психологи й соціальні працівники допомагають дитині адаптуватися до навчального процесу.

"Зараз у нашій школі є програма під назвою Däcket, у межа якої діти, які мають труднощі з соціалізацією або навчанням, можуть звернутися по допомогу. Там у них є спеціальний розклад, спрямований на задоволення потреб їхнього індивідуального навчання", - розповідає ще одна вчителька шведської школи.

Скандинавські країни є дещо схожими між собою в плані підходу до інклюзивної освіти. Важливий чинник, що ці країни є політично стабільними, а тому мають кошти та можливість впроваджувати великі зміни й пильнувати за тим, аби все було виконано.
Валерія Діденко, спеціально для "Нової української школи" Титульне фото: автор - Wavebreakmedia, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
Не інклюзивні, а звичайні класи. Як працює інклюзивна освіта у Норвегії та Швеції | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
У Норвегії інклюзивна освіта є основним принципом, на який спирається навчальна програма для початкових та середніх класів. Також інклюзивна освіта лежить в основі розбудови social-inclusive and supportive country (соціально-інклюзивної та підтримувальної країни). У Швеції ситуація аналогічна.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тема_УД в освіті

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Важливий чинник успішності інклюзивного навчання - розуміння педагогами глибинних потреб дітей з особливими освітніми потребами. Тоді вони зможуть забезпечити їм такі умови навчання, за яких дитина почуватиметься комфортно, а її навчання буде більш ефективним. Про це розповіла виконавча директорка Української асоціації поведінкових аналітиків, вчителька-логопединя й асистентка вчителя столичної школи №58 Ольга Малікова під час семінару "Підтримка учнів з ООП в інклюзивному навчанні: адаптації та модифікації" від ГО "Смарт освіта". Головне з першої частини семінару - про адаптації - читайте в статті "Нової української школи". У цій статті про:

навіщо потрібні адаптації в навчанні і які є різновиди;

пристосування середовища;

психолого-педагогічні стратегії;

адаптацію навчальних матеріалів та завдань;

систему та критерії оцінювання;

праймінг для стабілізації поведінки учнів з ООП.

ЩО ТАКЕ АДАПТАЦІЇ В НАВЧАННІ Й НАВІЩО ВОНИ ПОТРІБНІ

Адаптації та модифікації спрямовані, насамперед, на корекцію поведінкових особливостей дитини з ООП та надання їй якісних освітніх послуг (розуміння нею матеріалу, отримання освітніх навичок, стимулювання уваги та надання можливостей демонструвати свої знання), а також на соціальну адаптацію дитини в освітньому середовищі.

Головна відмінність цих двох понять у тому, що адаптація не передбачає зміни змісту навчання. Тобто йдеться про корецію підходів до навчання дитини з ООП, тоді як модифікація передбачає зміну навчальних планів і програм й, відповідно, очікуваного від них ефекту.

Проте, коли йдеться про навчання дитини з ООП, фахівці часто стикаються із ситуацією, коли ні адаптація, ні модифікація не спрацьовують. Так може відбуватися тоді, коли потреби дитини не визначені чітко, а дії кожного учасника освітнього процесу не описані та не узгоджені. Тобто коли підготовка до роботи з такою дитиною відбувається формально, "на папері".
Адаптації для дитини з особливими освітніми потребами треба проводити паралельно в кількох напрямах:

пристосування середовища;

психолого-педагогічні стратегії;

навчальні матеріали та завдання;

система та критерії оцінювання.

ПРИСТОСУВАННЯ СЕРЕДОВИЩА

Діти з ООП мають різні причини незадовільного стану здоров'я, а отже, потребують різних підходів до прилаштування середовища. І якщо це не спеціальна школа, то навряд чи можна очікувати, що для дитини із порушенням, наприклад, опорно-рухового апарату буде негайно зведено ліфт чи ескалатор для піднімання на вищі поверхи. Проте облаштування входу пандусами або розташування навчальних кабінетів на першому поверсі, так само як і доступність та пристосування для місць загального вжитку, - це те, що школа може вирішити самостійно.

Освітній простір у класі так само можна підлаштувати під потреби окремої дитини. Наприклад:

розміщення в класі, відповідно до потреб: поруч з учителем або, навпаки, на останніх партах з асистентом; біля вікна або стіни;

можна прикрити вікно поруч за допомогою жалюзі або, навпаки, відкривати його задля більшої освітленості робочого місця дитини;

для дітей із гіперактивністю та синдромом дефіциту уваги дуже важливі кінетичні та рухові нюанси, тож можна оснастити меблі додатковими гумками чи підставками для ніг, балансовими півкулями, килимками тощо;

варто розглянути доступність меблів та робочого місця дитини. Сьогодні є безліч можливостей зробити спеціальну парту чи оснастити її будь-яким приладдям. А можна зробити удосконалення і своїми руками. Для дітей з ООП дуже корисно тимчасово встановлювати спеціальний екран: поверхня парти з трьох боків огороджується індивідуальною кабінкою, наприклад, з картону, і дитина може працювати захищено від впливу довкілля та зовнішніх подразників. Екран можна знімати та встановлювати для виконання певних завдань.

ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНІ АДАПТАЦІЇ
Основне завдання фахівців у цьому напрямі - організувати для дитини з ООП зрозуміле та чітко визначене середовище, у якому вона може почуватися захищеною та працювати у своєму режимі й відповідно до своїх здібностей, а також забезпечити комунікацію з рештою дітей у колективі.
Розклад
Дітям з особливими освітніми потребами надзвичайно важливо мати чіткий покроковий "план дій": коли вони знають і розуміють, що за чим буде виконуватися, це дає їм змогу почуватися впевненіше. До того ж дослідження свідчать, що орієнтовно 70% інформації людина сприймає візуально. Тож у зоровому полі дитини треба розмістити: список правил та вимог навчального закладу, розклад та план уроків, покрокові інструкції.

Важливо також заздалегідь попереджати дитину з ООП про зміну розкладу чи незаплановані активності та мінімізувати періоди очікування виконання наступних завдань. Змушена бездіяльність і нерозуміння подальших дій можуть призводити до додаткового збудження і, відповідно, погіршення поведінки.
Зміна формату завдань
Таким дітям також варто розділяти завдання на кілька, меншої тривалості та складності. Це не означає спрощення завдань або змінення навчальної програми, а лише те, щоби надавати більше часу, покрокові інструкції, частіші повторення. Можливо також застосовувати нестандартні підходи - комп'ютерні технології, моделювання ситуацій, картки-інструкції й картки з наочним матеріалом тощо.
Перерви
Діти з ООП потребують і частіших перерв у навчанні. Тому для них рекомендується розробити систему додаткових перерв у 2-5 хвилин, наприклад, кожні чверть години під час звичайного уроку.

Вчитель або асистент вчителя, які працюють із дитиною, можуть робити їх на свій розсуд, стежачи за годинником. Або ж надати дитині можливість сповіщати про свою втому самостійно, але так, щоби не заважати вчитися решті класу. У цьому можуть допомогти спеціальні картки - якщо дитина піднімає таку картку, їй можуть надати перерву.

Перерв може бути не більше трьох за урок, щоби дитина вчилася не зловживати своїм особливим становищем. До того ж упродовж уроку можуть виникати моменти, коли така перерва небажана. Подібну ситуацію можна вирішити за допомогою спеціальної "стоп-картки" від учителя, щоби дитина розуміла, що як тільки буде закінчене завдання, над яким зараз працює клас, вона отримає бажаний відпочинок.

З дитиною має бути чітко обговорені та оформлені у візуальну інструкцію правила поведінки впродовж таких невеликих перерв, з огляду на її індивідуальні потреби. Адже комусь достатньо перевести увагу на улюблену іграшку, а комусь потрібно пройтися коридором.

Головне завдання такої додаткової перерви - дати учню можливість релаксації та перезавантаження для подальшого сприйняття інформації на уроці. Натомість жодні з цих дій не мають заважати навчанню класу.

АДАПТАЦІЇ НАВЧАЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ ТА ЗАВДАНЬ

Як уже говорилося, особливе значення для дітей з ООП мають різноманітні візуальні матеріали - розклади уроків, правила поведінки, нагадування і схеми роботи на уроці тощо. Усі ці матеріали повинні бути в зоровій доступності для такого учня.

Таблички й дозволи на додаткові перерви, покрокові інструкції виконання завдань та поділ на завдань на кілька частин також стануть у пригоді для адаптації дитини до роботи в класі та її комунікації з іншими учнями.
Поради:

Усі матеріали мають містити не лише текстову частину, але і яскраві картинки, фотографії, схеми.

Коли відомо про уподобання та зацікавлення дитини з ООП, варто використовувати образи, характеристики та предмети з цього списку. Наприклад, дитина цікавиться птахами або звірятками - отже, у візуальних матеріалах треба використовувати саме ці ілюстрації. Якщо серед уподобань - мультфільми чи комп'ютерна гра, то акцент робиться на героях та їхніх характеристиках тощо.

Використовувати діалоги та сюжети улюблених мультфільмів для пояснення теми уроку - також ефективно. Як і виконання завдань за допомогою комп'ютера (наприклад, якщо дитині складно писати ручкою, але вона вміє й хоче висловлювати свою думку письмово).

Варто надавати інформацію в такій формі, яка пускає в дію органи чуття, що найбільш розвинені в цієї дитини (наприклад, дозволяти користуватися аудіокнигами замість друкованих, якщо сприйняття аудіотексту більш ефективне, ніж читання).

Також можна надавати такій дитині змогу обирати методику виконання завдання (методику, але не зміст самого завдання!): писати ручкою чи олівцем, відповідати на запитання усно чи письмово, читати чи слухати тощо.

СИСТЕМА ЗАОХОЧЕННЯ ТА КРИТЕРІЇ ОЦІНЮВАННЯ

Підходи до оцінювання та заохочення дітей з ООП так само різняться від подібного для інших учнів. Дитина має бачити не лише кінцевий результат, але і свої проміжні досягнення. А також розуміти, які її дії призводять до досягнення відповідної мети.

Задля цього так само під індивідуальні потреби дитини розробляють наочні таблиці та графіки досягнень і заповнюються разом із дитиною: зірочки, смайлики, наліпки, картинки - усе це можна і треба використовувати тоді, коли є, за що хвалити дитину з ООП. Це може бути не лише досягнення в навчанні, але і приклади "правильної" поведінки, дотримання правил, виконання завдання чи його частини вчасно.

За кожне правильне та вчасне виконання завдання дитину варто заохочувати приємними дрібницями - додатковою перервою, переглядом улюбленої книги чи картинок, можливістю потримати в руках іграшку, дозволом встати чи пройтись, відвідати ресурсну кімнату, пострибати на батуті тощо.

ПРАЙМІНГ ЯК ОСНОВА СТАБІЛІЗАЦІЇ ПОВЕДІНКИ ДИТИНИ З ООП

Праймінг - це метод підготовки дитини з ООП до певної діяльності, яку вона має завершити. За цією методикою дитину заздалегідь готують до певної ситуації: показують схожі матеріали, які будуть використовуватися під час виконання завдання, пояснюють послідовність майбутніх подій і правил, які будуть діяти, знайомлять із людьми, які будуть у цьому задіяні. Проте така підготовка не передбачає навчання чи проходження досвіду заздалегідь.
Приклади праймінгу:
Підготовка дитини до початку навчального року в новій школі. Тоді батьки чи опікуни можуть напередодні привести дитину в школу, пройтися класами та коридорами, познайомитися з вчителями та асистентом, посидіти за партою.

Так само, якщо дитина переймається через контрольну роботу, можна заздалегідь показати їй друковані матеріали, подібні до тих, що будуть на контрольній, заповнені тести, малюнки - тобто приклади роботи, яка очікуватиметься від учня наприкінці такого завдання.
Отже, адаптація дитини з ООП - складний, але креативний і цікавий процес. Будь-яке рішення може стати визначальним на цьому шляху. Варто пам'ятати, що варіативність і гнучкість - основа успішності цієї справи. Тож не бійтесь експериментувати, але пам'ятайте: для того, аби ваш експеримент був вдалим, перш ніж вдатися до адаптації середовища, потрібно зрозуміти й визначити індивідуальні потреби дитини з ООП. Анна Степанова-Камиш, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - ArturVerkhovetskiy, Depositphotos Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як підтримати учнів з ООП. Адаптації середовища, стратегій, завдань і оцінювання | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Важливий чинник успішності інклюзивного навчання - розуміння педагогами глибинних потреб дітей з особливими освітніми потребами. Тоді вони зможуть забезпечити їм такі умови навчання, за яких така дитина почуватиметься комфортно, а її навчання буде більш ефективним.

# data[].attributes.headline
Відповідаємо на запитання. Робота в інклюзивних класах

# data[].attributes.subject
Відповідаємо на запитання. Робота в інклюзивних класах

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.title
Відповідаємо на запитання. Робота в інклюзивних класах

# data[].attributes.attachment_link.description
У межах нашого спеціального розділу про інклюзію (за підтримки МФ “Відродження”) відповідаємо на запитання читачів. Ця добірка стосується різноманітних тем щодо

# data[].attributes.headline
Освіта для всіх: різноманітність, інклюзія та фізичний розвиток

# data[].attributes.subject
Освіта для всіх: різноманітність, інклюзія та фізичний розвиток

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Курс безкоштовний?

Так. Все, що вам знадобиться - доступ до мережі інтернет на швидкості, достатній для перегляду відеолекцій.

Чи зможу я отримати сертифікат по завершенню цього курсу?

Так. Успішно виконайте всі завдання курсу та отримайте сертифікат про його завершення за підписом викладача.

В який час будуть проходити заняття?

Відеолекції, завдання, форум і можливість отримати сертифікат доступні в будь-який час.

# data[].attributes.attachment_link.title
Освіта для всіх: різноманітність, інклюзія та фізичний розвиток

# data[].attributes.attachment_link.description
Так. Все, що вам знадобиться - доступ до мережі інтернет на швидкості, достатній для перегляду відеолекцій. Так. Успішно виконайте всі завдання курсу та отримайте сертифікат про його завершення за підписом викладача. Відеолекції, завдання, форум і можливість отримати сертифікат доступні в будь-який час.

# data[].attributes.headline
«Як зрозуміти аутизм?»

# data[].attributes.subject
«Як зрозуміти аутизм?»

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфільм "Петрик і Фонтани"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олеся Риженко

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзія DV pal

# data[].attributes.headline
Інклюзивна освіта: що це і як вона працює?

# data[].attributes.subject
Інклюзивна освіта: що це і як вона працює?

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзивна освіта: що це і як вона працює?

# data[].attributes.attachment_link.description
Що таке інклюзивна освіта: принципи, переваги, недоліки і технології. Як працює інклюзивна освіта в Україні та інших країнах? Обладнання для інклюзивної освіти.

# data[].attributes.headline
ЩО ТАКЕ РІВНІ ПІДТРИМКИ

# data[].attributes.subject
ЩО ТАКЕ РІВНІ ПІДТРИМКИ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Нарольська

# data[].attributes.attachment_link.title
памятка рівні підтримки.pdf

# data[].attributes.attachment_link.description
Психолого-педагогічна діагностика розвитку дітей ранього дошкільного віку.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Надія Швадчак

# data[].attributes.attachment_link.title
Непроста поведінка – як взаємодіяти з дітьми з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_link.description
Якщо ви вже працюєте в інклюзивному класі або знаєте дітей з особливими освітніми потребами – у вас могло виникнути запитання,

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Публікуємо конспект трансляції на сторінці "Нової української школи" з кандидаткою педагогічних наук, керівницею інклюзивних проєктів ГО "Бачити серцем", однієї з ТОП-50 учителів світу Global Teacher prize - 2020, експерткою з інклюзії ГС "Освіторія" Наталею Гладких.
ТЕРМІНОЛОГІЯ І ПРИНЦИПИ ІНКЛЮЗИВНОГО НАВЧАННЯ

Це - фундамент навчального процесу в інклюзивного навчання, адже фундамент термінології - сприйняття самої дитини, її можливостей, її сильних сторін для будування навчання. Мені хочеться, щоби кожен учитель, кожен спікер, директор у своїх виступах, розробляючи уроки, користувався коректною термінологією.

Некоректна термінологія Коректна термінологія

Неповносправні/інваліди

Люди з інвалідністю

Страждає від... Хворіє на...

Має порушення зору/слуху/опорно-рухового апарату

Прикутий до інвалідного візка, візочник

Користувач крісла колісного; дитина, яка користується кріслом колісним

Розумово відсталий, з розумовими відхиленнями, загальмований, ненормальний, дебіл, імбіцил

Людина з порушеннями інтелектуального розвитку

Глухонімий

Людина з порушеннями слуху, нечуючий, спілкується жестовою мовою

Сліпий

Незрячий, особа з порушеннями зору

Епілептик, діабетик, депресивний

Особа з епілепсією/діабетом/депресією

Карлик, гном, ліліпут

Людина низького зросту

Аутик, аутист

Людина/дитина з аутизмом

Особлива дитина, з особливими потребами, "особятко"

Дитина з особливими освітніми потребами

Інклюзивні діти, інклюзятко

Дитина з особливими освітніми потребами, діти з різними здібностями

Акцентом термінології є насамперед людина, а потім особливості розвитку, її порушення, інвалідність тощо. Коли ми будемо спиратися на коректні визначення, бачити насамперед дитину, то будемо ефективніше будувати навчальний процес.

Розробляючи уроки, пам'ятайте, що кожна дитина, незалежно, чи вона має інвалідність, хоче, щоб у неї було повноцінне дитинство. У дитинства немає інвалідності. Кожна дитина хоче спілкуватися з іншими однолітками, гратися, відвідувати школу. Коли ми під час підготовки уроків будемо спиратися на те, що є дитина, а не є її особливі потреби, ми зможемо краще сприймати саму дитину й ефективніше будувати навчання.

Кожній дитині потрібен наставник, так і є. Для того, щоби дитина краще вчилася, щоби застосовувала і формувала вміння й навички для подальшого самостійного життя, їй потрібна в певний період допомога й підтримка. Цими наставниками часто стають вчителі, тому що краще розуміють потреби дитини, і вони можуть разом із нею створити неможливе. Пам'ятайте, будь ласка, про це і з цього починайте будувати ваші уроки.

ЩО ЗМІНИВ КАРАНТИН

Карантин вніс дуже багато змін у життя дітей з ООП, а саме:

Дітям тяжко сприймати їх, тому що вони звикли й були адаптовані до певного режиму дня. Постійний і сталий режим дня - для них це є безпека.

Змінилася форма навчання. Для багатьох дітей з ООП ця форма навчання є новою й незнайомою, незрозумілою. Вони не розуміють, що потрібно на онлайн-уроках сидіти і слухати вчителя або дивитися в екран монітора.

Неможливість виходу на вулицю/ігровий майданчик

Через те, що не можна виходити на вулицю, пограти на ігровому майданчику, відвідувати басейн - а часто це було заспокоєнням для дитини з ООП - у неї змінюється й поведінка.

Родина перебуває в одному просторі 24/7

Інколи дитина не може бачитися з близькими і значущими людьми. Це все теж змінює її поведінку.

Перебування в емоційно-напруженій ситуації

Інколи дитина перебуває в емоційно-напруженій ситуації навіть удома, тому що дорослі хвилюються, бояться і змін у житті дитини, і карантину, бояться, щоби їхня дитина не заразилася. А діти з ООП дуже чітко відслідковують емоції й почуття від дорослих. Звісно, діти теж будуть тривожитися, будуть боятися, панікувати й емоційно вибухати.

Буденність та однаковість днів

Нерозуміння причин залишатися вдома

Здебільшого діти з ООП не розуміють причин залишатися вдома, чому не можна йти в школу, чому не можна зустрітися з друзями, побачити однолітків.

ПРИНЦИПИ І ОСОБЛИВОСТІ ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ

Дистанційне навчання можна застосовувати для дітей з ООП, спираючись на чотири головні принципи дистанційного навчання, а саме:

Принцип інтерактивності. Усі діти мають навчатися разом, але з допомогою комп'ютерно-інформаційного середовища. Тобто дитина з ООП має продовжити контактувати з друзями, однокласниками, учителем, асистентом вчителя.

Принцип диференціації. Дистанційне навчання передбачає навчання за можливостями кожного з учасників навчального процесу, тут застосовуються технології різнорівневого навчання.

Принцип індивідуального підходу. Обов'язково треба враховувати форму порушення дитини з ООП і можливості її комунікації для того, щоби вона ефективніше продовжила навчання.

Принцип пластичності. Навчання має відбуватися в необхідному темпі учня. Якщо один учень з ООП швидко адаптувався до онлайн-уроків, може висидіти їх, то іншому учню буде складно адаптуватися, і він може не зрозуміти, що відбувається подальше навчання, і що на моніторі - це все живі люди, які його раніше бачили, яких він добре знає. Тож треба враховувати темп учня.

Особливості дистанційного навчання:

Перехід із прямої моделі навчання на тренерську. Адже вчитель уже не стоїть і навчає в класі, а став тренером-консультантом. Він переважно консультує батьків дитини з ООП, як правильно її розвивати, як правильно заспокоїти, як впоратися з агресією чи істерикою. Учитель безпосередньо не має контакту з учнем з ООП, але через батьків може продовжити навчання.

Синхронне й асинхронне навчання. Синхронне навчання - коли відбувається онлайн-урок. Асинхронне - коли вчитель записує відеоуроки або записує, наприклад, мотиваційне відео для учнів з ООП і передає його батькам для самостійного опрацювання учнем; або якщо учень не може самостійно опрацьовувати, то для того, щоби батьки разом із дитиною опрацювали наданий матеріал.

Наочний матеріал - це всі речі, які є вдома. Часто наочний матеріал залишається в школі. У цьому випадку наочним матеріалом стають усі предмети, які можна знайти вдома.

Сталість навчання. Уроки мають відбуватися зранку онлайн або офлайн, а домашні завдання мають бути ввечері. Тобто має залишитися звичний для дитини з ООП режим.

Насамперед безпека та здоров'я дитини з ООП. Діти з порушеннями зору, не можуть довго сидіти за онлайн-уроками й навчатися за комп'ютером. На це потрібно звертати увагу. Якщо дитина тривожиться, емоційно вибухає або агресує й не може впоратися із собою, не може проконтролювати свої емоції й почуття, то ми не можемо її змусити продовжити навчання. Ми будемо підбирати інші способи, як будемо її навчати.

ОКРЕМІ ЧИ СПІЛЬНІ УРОКИ

Інклюзивне навчання - це навчання для всіх дітей, про це потрібно пам'ятати. А також про те, що онлайн-уроки забезпечують дітям з ООП контакти і спілкування з іншими дітьми. Тобто онлайн-уроки є тою соціалізацією, яка була закладена в інклюзивне навчання.

У дистанційному навчанні батьки мають стати нашими партнерами. Тобто перша робота має відбутися саме з ними, а вже далі з їхніми дітьми з ООП. Адже інколи батьки стають каналом комунікації між учителем і учнем з ООП.

Також не забуваймо, що для дітей з інвалідність часто був "вічний карантин", коли вони сиділи вдома й не навчалися в школах (або навчалися за індивідуальною формою навчання). Тому зараз, коли настав справжній карантин, ми можемо говорити, що все ж таки діти з ООП мають навчатися разом з усіма. Їхнє право на освіту має забезпечуватись.

Здебільшого заняття проводять разом в одному інформаційному просторі, тому що кожній людині потрібна людина.

ЯК ВИЗНАЧИТИ НАВАНТАЖЕННЯ

Пропоную починати дистанційне навчання з того, що батьки спостерігають за своєю дитиною з ООП, аналізують ці спостереження разом з учителем та асистентом вчителя й командою визначають рекомендоване навантаження. Спостерігають батьки цілий тиждень за дитиною з ООП і записують собі в блокнот те, що бачать. Наприклад:

Адаптація до нового режиму дня/ тижня/ місяця. Чи швидко дитина адаптувалася до нового режиму дня? Чи вона повільно адаптується, чи вона кожного ранку одягається й показує мамі, що треба йти в школу, тому що вона звикла ходити в школу?

Рівень тривожності та емоційних спалахів. Чи тривожиться дитина, чи стала більш або менш тривожною? Який у неї рівень тривожності: високий чи низький? Чи бувають спалахи в дитини?

Який емоційний стан за тиждень переважає: чи дитина спокійна, чи сонлива, агресивна, чи особливо обережна?

Чи бере участь у дистанційному навчанні

Поведінка дитини.

Улюблена діяльність удома.

Якщо командою, батьки разом з учителем і асистентом вчителя, проаналізували все це, можна визначити рекомендоване навчання:

Як вчити дитину (дистанційно, відправляти завдання та консультувати батьків, телефонувати батькам дітей з ООП). Чи будемо вчити дитину дистанційно, якщо є інтернет, ґаджети, якщо дитина може навчатися і вона не тривожиться. Якщо інтернету або ґаджетів немає, ми домовляємось командою про те, що будемо відправляти певні завдання батькам, обов'язково консультувати їх, як потрібно виконувати завдання, і залишатися з ними на зв'язку для того, щоби розуміти, чи виконують батьки наші рекомендації і як саме виконують. Можливо, інколи ми будемо телефонувати самій дитині якщо вона може з нами поспілкуватися. Або телефонувати батькам, щоби підтримувати їх, казати, що їм усе вдасться.

Обов'язково потрібно визначити навантаження для дитини й розробити новий режим дня на тиждень. Цей режим дня потрібно разом із батьками візуалізувати із дитиною, тому що дитині легше сприймати саме візуальну інформацію. Так вона буде розуміти, що буде в понеділок, які будуть уроки у вівторок.

Програма та теми, за якими мають працювати діти. Відправити індивідуальну програму розвитку й переглянуті теми, які будуть опрацьовані. Визначити ті теми, які будуть засвоюватися дітьми в період карантину.

Консультації з батьками дитини з ООП. Треба визначити розклад консультацій, прописати його на тиждень.

Як задавати домашнє завдання. Чи будемо його задавати? Усе це вирішує команда, адже діти різні й індивідуальний підхід до дітей теж різний.

Напишіть труднощі, з якими стикається дитина, чого вона не може зробити, а також сильні сторони - що вона може зробити. Наприклад, у нас є учень, який не може сидіти біля комп'ютера, але може стоячи займатися 15 хвилин і ми йому дозволяємо стояти. Ви такожу своїй роботі спирайтеся на сильні сторони.

Навантаження дитини з ООП визначається індивідуально, з огляду на можливості кожної дитини, і підбирається командою. Навантаження можна скласти на тиждень і після провести аналіз, що все вдалося зробити, від чого дитина сильно втомлювалося, що потрібно змінити.
Приблизне навантаження для дітей з ООП:
1-2 класи - 1-2 онлайн-уроки на день;

3-4 класи - 2-3 онлайн-уроки на день;

5-9 класи - 4-5 уроків на день;

+ відеозаняття та домашні завдання з батьками.

РЕКОМЕНДАЦІЇ ВЧИТЕЛЮ

Зібрати всіх дітей на онлайн-заняття та залучити до спільної діяльності.

Розробити уроки, з огляду на індивідуальні можливості кожної дитини.

Створити презентацію для візуальної підтримки в засвоєнні матеріалу.

Підібрати онлайн-інструменти для закріплення навчального матеріалу.

Створити наочний матеріал для показу в онлайн-форматі.

Запис відеозаняття для всіх дітей. Або відеозаняття для окремої дитини, якій треба пояснити простіше чи дати певну інструкцію або алгоритм.

Домашні завдання.

Найголовніше - турбуйтеся про себе. Від вас залежить, як будуть сприймати дистанційне навчання батьки, як вони будуть вірити у свою дитину, як вони будуть виконувати з нею всі домашні завдання, підтримувати її, сидіти поруч на онлайн-уроках.

Пам'ятайте, що кожен ваш урок має відповісти на питання: "Чим я сьогодні зможу здивувати дитину або учнів у своєму класі?".

Пам'ятайте, що вчитель - це наставник не тільки для учня, у період карантину вчитель є наставником для всієї сім'ї.

РОБОТА З БАТЬКАМИ
Рекомендації батькам дітей з ООП:

Спокійний емоційний стан. Часто батьки свій тривожний стан віддають дітям з ООП, тому ми, як учителі, маємо підтримати батьків, щоби вони натомість підтримали дітей з ООП.

Допомога та підтримка дитини з ООП.

Допомога з онлайн- та офлайн-заняттями. Є діти з ООП, які будуть сидіти самостійно і виконувати завдання, але здебільшого самостійно не можуть, їм потрібна допомога дорослого. Тож потрібно знайти момент, коли батьки можуть сісти поруч із дитиною й допомогти виконати завдання.

Підготовка матеріалів та наочності на уроки. Вчителі попередньо погоджують матеріали й наочність, які необхідні на онлайн-уроці, і батьки все це готують.

Батьки є каналом комунікації між учителем і дитиною з ООП та між дитиною з ООП і іншими дітьми в класі. Важливо, щоби батьки стали нашими партнерами в навчанні. Вчителям потрібно витратити більше часу, щоби налагодити співпрацю з батьками. Але це потрібно зробити, адже безпосередньо батьки вдома поруч із дитиною й можуть їй допомогти.

Як налагодити співпрацю з батьками:

Підтримуйте батьків.

Мотивуйте до спільного навчання з дітьми.

Пояснюйте важливість навчання дитини в онлайн-форматі. Багато батьків не розуміють, що дитина зможе вчитися на онлайн-уроках, вони навіть у це не вірять - потрібно їм дати цю віру.

Зробіть опитувальник для батьків щодо труднощів, з якими вони стикнулися під час карантину, та командно опрацюйте його.

Спілкуйтеся з батьками телефоном, вони є каналом комунікації між вами та дитиною.

Записуйте свій монолог для дитини та відправляйте батькам. Батьки, наприклад, не можуть мотивувати дитину сісти за навчання. Якщо ж батьки матимуть відео, на якому вчитель говорить, що "тобі все вдасться, "сядь, будь ласка, за комп'ютером, ми зараз будемо починати з тобою займатися", "тобі потрібно буде мене слухати, відповідати на запитання", - дитина зрозуміє, що не тільки батьки вимагають від дитини навчатися, але є й інші дорослі, які її спонукають і мотивують до навчання.

Не змушуйте батьків і не говоріть про те, що вони мусять навчати дитину. Батьки не вчилися в педагогічних університетах, вони не розуміють, як потрібно вчити дитину, тому спонукайте їх до спільного навчання, пояснюйте важливість.

Будуйте стосунки з батьками, нехай вони будуть доброзичливими.

Пам'ятайте, що кожен із батьків перебуває на певній стадії горювання. Коли батьки народили дитину з інвалідністю, то вони отримали психологічну травму. Тож часто в батьків опускаються руки, вони не вірять у силу дитини, вони в депресивному стані, заперечують онлайн-навчання. З карантином усі ці стани загострилися і, звісно, батькам потрібна ваші підтримка, віра, впевненість у тому, що нам вдасться, якщо ми будемо працювати командою.

ЩО РОБИТИ ПСИХОЛОГУ

Батьків можуть підтримувати шкільні психологи. Було б чудово, якщо б психолог узяв на себе індивідуальні консультації з батьками. Психолог може продовжувати індивідуальні онлайн-заняття з дітьми, може спілкуватися з дітьми телефоном, а також проводити консультації для вчителів.

Ми, учителі, теж можемо тривожитися, панікувати, і нам теж інколи потрібна теж порада психолога. Тому звертайтеся до психолога про індивідуальні онлайн-консультації або робіть, наприклад, наприкінці кожного тижня супервізійні онлайн-зустрічі, коли ви будете зустрічатись і обговорювати всі ті емоції, почуття, які у вас виникли.

РЕКОМЕНДАЦІЇ АСИСТЕНТАМ УЧИТЕЛЯ І ДИТИНИ

Допомога та підтримка батькам дитини з ООП: попередні консультації, допомога під час виконання домашнього завдання й онлайн-занять.

Командна робота з учителем під час підготовки до занять.

Запис офлайн-занять (відеозанять) для всіх дітей.

Спостереження за роботою дітей та подальший аналіз їхньої роботи.

Модератор онлайн-занять. Наприклад, у ZOOM-конференції необхідна людина, яка буде підключати всіх до відеоконференції, вимикати мікрофони, коли говорить учитель, або вмикати мікрофон тільки тій дитині, яка буде зараз відповідати. Модератором може бути і вчитель, вони можуть мінятися, але працювати, знову ж таки, у команді.

Консультації батьків щодо методів та прийомів роботи. Батьки якихось прийомів можуть не знати, потрібно допомогти їм дізнатися.

Ведення документації: індивідуальної картки на дитину, індивідуальної програми розвитку.

Адаптація завдань для дитини з ООП разом з учителем. Тому що командою працювати краще.

Інколи в класах є тьютор, який сидить поруч із дитиною. Рекомендації тьютору дитини:

Бере участь в онлайн-уроках, допомагає регулювати навчальний процес та підтримує батьків.

Мотивує дитину жетонами чи картками, дає візуальні підказки.

Слідкує за годинами та виставляє візуальну підказку з хвилинами, які залишилися на занятті.

Спілкується з батьками, спостерігає, аналізує діяльність.

Комунікує з учителем та іншими членами мультидисциплінарної команди.

ПОЯСНЮЄМО, ЩО ТАКЕ КОРОНАВІРУС І ПАНДЕМІЯ

Я вже говорила, що дітям з ООП складно пристосуватися до нового режиму дня, місяця, тижня, і їм не зрозумілі такі абстрактні поняття, як "коронавірус", "епідемія", "надзвичайна ситуація". Тому важливо, щоби ви, як учителі, проводили заняття, які будуть пояснювати дітям, що зараз карантин, що відбувається в країні. Ці пояснення й уроки мають стати систематичними. Тобто, це не може бути один раз на початку карантину і все.

Урок-флешмоб "Це важливо". Там є багато відеоматеріалів, мультфільмів, книг, щоб учителі могли пояснити, що таке карантин і коронавірус. В уроці є навіть алгоритм із заспокоєнням дитини.

Постійне включення в заняття елементів інтерактивних завдань, пов'язаних із тривогою, страхом зараження, правилами захисту, особистою гігієною та вивченням нових понять: "епідемія", "коронавірус", "медична маска", "надзвичайна ситуація".

Техніки для заспокоєння дітей. Вчіть цього дітей, щоби вони могли самі заспокоюватися.

Дуже важливим є алгоритм навчання одягання медичної маски. До нас звернулася мама про те, вони з дитиною з важкою формою аутизму не можуть вийти на вулицю, тому що та не вдягає медичну маску. Ми розробили алгоритм і десь за два тижні дитина вийшла в масці і пробула в ній 10 хвилин. Для нас це була велика перемога. Що потрібно робити:

1. Розповідь про медичні маски та їхні різновиди, показ масок.

2. Розглядання фотографій людей у масках, відео та мультфільмів.

3. Ігри з масками, малювання масок, носіння масок.

4. Запис у режим дня "одягання медичної маски".

5. Одягання масок на уроках, вправи з масками. Одягаємо маски та виконуємо певні дії: рахуємо, співаємо, малюємо, танцюємо. Одягаємо маску й рахуємо до 10-ти. Коли дитина бачить, що вчителі й діти одягають маски, у неї почалася імітація і вона теж почала її одягати.

6. Виготовляємо маски власними руками та малюємо коранавірус, потрібно візуализувати його, бо це абстрактне поняття для дітей з особливими потребами.

ВИДИ ПІДТРИМКИ ДИТИНИ ПІД ЧАС ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ

Підтримати й допомогти можуть ті дорослі, які поруч із дитиною, тобто батьки. Потрібно визначити вчителю або асистенту вчителя:

1. Які завдання дитина може зробити самостійно і виписати ці завдання.

2. Що дитина може зробити з підтримкою дорослого, разом із дорослим.

3. З чим дитина не може впоратися навіть із підтримкою.

Коли ви сформуєте три списки, ви будете знати, які завдання вам треба давати на онлайн-уроках, а які не потрібно давати в жодному разі, тому що дитина з ними впоратися не зможе.
Підтримка дитини може бути різною:

Фізична підтримка - повна чи часткова. Наприклад, якщо дитина може самостійно малювати, то підтримка від дорослого не потрібна. Якщо в дитини порушення опорно-рухового апарату і взяти ручку або фломастер вона сама не може, їй потрібна допомога, - це буде часткова допомога, бо малювати вона може. Повна підтримка - якщо дитина з порушенням опорно-рухового апарату не рухає руками, то батьки мають сідати поруч, брати фломастер у її руку й починати малювати разом із нею.

Вербальна підтримка - повна чи часткова. Може бути похвала від батьків, інших дорослих. Або, можливо, батьки сидітимуть на онлайн-уроці разом із дитиною: вчитель задає завдання, батьки його повністю дублюють дитині й та його може виконати. Або батьки ставлять додаткові запитання, щоби дитина зрозуміла.

Підказки - жести, рухи тіла, вказівки, використання міміки, які були сформовані ще до карантину.

Візуальний стимул - картинки, фотографії, піктограми, символи, письмові слова.

Моделювання - демонстрація виконання завдання. Те, що вербально озвучує дорослий, його треба моделювати візуально - або намалювати, або представити у вигляді схеми.

Маніпуляція символами - розташування об'єктів у визначеному порядку. Можна маніпулювати розташовуючи в порядку, що буде зараз, що буде потім, а що буде після.

Приклади маніпуляції символами:

Мені дуже подобається п'ятирівнева шкала про завдання: наприклад, зелена одиничка - "я легко справляюся з цим завданням", а червона п'ятірка - "це завдання для мене дуже складне".

"Рівень моєї тривожності" - це дуже важливо на онлайн-уроках.

Картки можна просто намалювати, і на початку уроку вчитель обов'язково проговорює, що потрібно зараз показати, який у вас емоційний стан: і діти показують, чи вони зараз спокійні й можуть навчатися далі, чи вони сердяться. Тоді вчителю потрібно застосувати техніку для заспокоєння, підвести всіх учнів у спокійний стан.

Треба формувати розуміння "голосових рівнів" у дітей: 0 - мовчу, 1 - шепчу, 2 - говорю тихо й так далі. Для дітей, які дуже тихо говорять, а на онлайн-уроці можуть бути ще й технічні збої, батьки можуть показати їй на картку, або сказати, щоби та говорила зараз голосовим рівнем - 4, тобто так гучно, як вона говорить на вулиці.

"Перерва" - обов'язково має бути така візуальна картка, тому що часто діти з ООП швидко виснажуються, а за комп'ютером удвічі швидше, тому коли дитина покаже цю картку, батьки будуть розуміти, що потрібно кілька хвилин відпочити.

Розклад, який показує, що з початку буде математика, потім робота в групі, а після цього буде свято. Така підтримка ефективно впливає на те, щоби дитина змогла засвоїти навчальний матеріал, який дає вчитель.

КОРЕКЦІЙНО-РОЗВИТКОВІ ЗАНЯТТЯ

Проводяться в онлайн-форматі (індивідуально або колективно).

Проводяться консультації з батьками щодо проведення занять. Якщо немає інтернету та ґаджетів, дефектолог чи логопед консультує батьків, що вони можуть зробити на цьому рівні.

Заняття спрямовуються на розвиток життєвих компетентностей та соціально-побутового орієнтування в умовах домашнього середовища. Тобто навчитися мити посуд, приготувати сніданок, прибрати на столі, застелити ліжко тощо.

ПРОГРАМИ ДЛЯ НАВЧАННЯ

Є багато є освітніх програм, де вже є корекційні завдання, різні заняття, відеоуроки. Ми беремо не весь відеоурок, а потрібну тему й обрізаємо саме те завдання у відеоуроці, яке вважаємо доцільним для дитини з ООП.

МЕТОДИ ЗАСПОКОЄННЯ УЧНІВ І ЗНЯТТЯ НАПРУЖЕННЯ

Обов'язково додавайте їх прямо у свої уроки і пропонуйте батькам дітей з ООП користуватися різним обладнанням, навіть на онлайн-уроках розминати кольорове тісто - так заспокоювати себе і слухати навчальний матеріал.

Або малювати чи писати.

Батькам, які не мають можливості купити обтяжувальні жилети, рекомендую насипати квасолю чи рис у кишені й зашити їх. Такий жилет буде заспокоювати учня, а також він краще відчуватиме своє тіло.

Малювання пінкою для гоління. Його можна використати після онлайн-уроку.

Є діти, які ховаються під стіл чи під стілець на заняттях. Можна взяти ковдру або кілька, закутати учня й посадити його біля екрану, щоби він хоча б почав слухати те, що відбувається.

Обійми та глибоке дихання.

Першу емоційну допомогу вчіть із дітьми, щоби вони могли впоратися зі своїми емоціями.

ПРАВИЛА ПОВЕДІНКИ ПІД ЧАС ОНЛАЙН-УРОКІВ

Кожен урок ми починаємо з того, що проговорюємо ці правила, або показуємо візуальні картки, де записане кожне правило. Адже правила дають безпеку для дитини з ООП, і якщо, наприклад, їм хочеться перепочити, то дитина має знати, що їй потрібно показати картку й кілька хвилин вона може перепочити. Або якщо в дитини є запитання, то вона може просто підняти картку, на якій намальовано питання - і вчитель вимкне мікрофон учневі й дасть відповідь на це питання.
Правила поведінки під час онлайн-уроків:

Я навчаюся за розкладом.

Я дивлюся в монітор та слухаю вчителя.

Я відповідаю картками.

Мені допомагають батьки.

Якщо я хочу перепочити, то показую картку "пауза".

Я спілкуюся з друзями на перервах.

Якщо я хочу запитати, то підіймаю картку "запитання".

КОМУНІКАТИВНІ КАРТКИ

Ми для себе розробили багато комунікативних карток, особливо для дітей, які не розмовляють. Також є діти з порушеннями інтелекту, яким важливо мати якусь підтримку й допомогу та швидко дати відповідь. Цей інструмент дуже ефективний, тому що економить час.

Обов'язково потрібні такі комунікативні картки:

Картки "так/ні". Вчитель ставить закрите запитання, й учень дає відповідь, піднімаючи певну картку. Для дітей із порушення зору батьки виготовляють тактильні картки, де написано "так" (є, наприклад, тактильний зелений кружечок) або "ні" (тактильний червоний трикутник або квадрат).

Картки з певними словами-відповідями.

Піктограми.

Картки-картинки. Дітям із порушенням орорно-рухового апарату, які не можуть утримати картку, краще утримувати об'ємний предмет, можна взяти два кубики зеленого й червоного кольорів.

Кубики, браслети (червоний-зелений). Червоний браслет на одній руці, зелений - на іншій. Дитина просто підіймає руку.

Картка зі знаком питання.

Картки візуальної підтримки навчання.

Картки з літерами та цифрами. Наприклад, вербальний диктант, коли вчитель задає приклад, учні його розв'язують і цифрами показують на картці відповідь.

Сигнальні картки з емоціями, стікерами. В умовах карантину вчителю необхідно просто говорити про емоції, емоційний стан кожної дитини і знати, що дитина відчуває в цей момент.

ІНШІ КОРИСНІ НАВЧАЛЬНІ ІНСТРУМЕНТИ

Наприклад, батьки можуть завантажити в телефон Play Timer і виставити час: коли заняття завершується, звучить сигнал і дитина точно знає, що заняття закінчено. Можна скористатися кухонним таймером або намалювати годинник зі стрілочками й показувати дитині, скільки часу залишилося.

Годинник, розроблений для дітей з аутизмом (у правому верхньому куті)

Якщо виставляється 40 хвилин заняття, червоне коло поступово зменшується, коли закінчується час лунає звук. Діти з аутизмом деколи самостійно починають виставляти таймер на цьому годиннику, тому що їм так легше зорієнтуватися в часі і просторі.

Вони мають бути в кожної дитини з ООП. Коли ви командою опрацюєте навантаження й розклад, який має бути, обов'язково візуалізуйте його. Може бути цей розклад у діях. Наприклад, є урок, на якому буде використано 10 завдань. Ці 10 завдань формуються в цифри, біля кожної виставляється певна картинка. Коли перше завдання виконано, дитина знімає одиничку та картинку й так далі. Особливо це добре працює для дітей із порушеннями інтелекту і для дітей з аутизмом.

Є індивідуальні візуальні дошки розкладу для дітей з аутизмом, дитина сама вже зможе зробити цей розклад, щоби не хвилюватися і знати, що буде далі. Можна скласти тижневий розклад або на день - що буде зранку, що вдень, що ввечері й за що можна похвалити.

Він використовується наприкінці тижня: учитель дає опитувальник батькам і дітям. Якщо дитина може заповнити самостійно, вона заповнює, якщо ні - то разом із батьками. У ньому виставляється оцінка, де 0 - ніколи, 1 - рідко, 2 - часто, 3 - дуже часто. Потрібно відповісти на запитання, наприклад:

1. Я активно беру участь у дистанційному навчанні.

2. Я відчуваю себе безпечно в умовах карантину.

3. У мене є друзі, і я спілкуюсь із ними дистанційно.

4. Мені потрібна допомога й підтримка батьків.

5. Я розумію, що уроки відбуваються онлайн (за комп'ютером).

6. Вдома в мене є всі умови, щоби вчитися і відпочивати.

7. Мені подобається вчитися на відстані.

8. Я знаю, за що мені ставлять оцінку.

9. Я слухаю вчителя.

10. Я знаю, що відбувається в країні.

Коли такий "термометр" заповнить кожен учень, то вчитель буде розуміти, на що треба звернути увагу, щоби побудувати наступне заняття.

1. Електронні журнали та щоденники з допомогою інструментів Google. Вчителі пишуть у щоденниках рекомендації, вони доступні одразу й педагогам, і батькам, і вчителям.

2. Опитувальник про дистанційне навчання. Батьки заповнюють, чи сподобалося заняття, на що потрібно звернути увагу.

3. Телефонні дзвінки, особливо тим, у кого немає інтернету. Це телефонні дзвінки, щоби розуміти ситуацію в сім'ї.

4. Виконання тестових завдань. Дітям з ООП теж потрібно давати такі тестові завдання. І, звісно, спиратися на батьків і бути впевненими, що вони є партнерами кожної дитини й не виконують тести замість дитини. Якщо таке відбулося - проходимо ще одну роботу, щоби батьки дали можливість дитині самостійно подумати й відповісти.

ДОМАШНІ ЗАВДАННЯ

Їх складає команда, і вони мають бути:

Зменшені за обсягом. Вони мають бути зменшені для когось, а для якоїсь дитини навпаки, домашні завдання стануть елементом систематичного режиму дня, коли вона буде знати, що їй робити, куди себе діти.

Індивідуальні для кожної дитини. Ми не можемо однакові завдання задавати дітям без інвалідності й дітям з інвалідністю. Ми маємо спиратися на сильні сторони дитини.

Прості у виконанні. Відштовхуючись від сильних сторін дітей давати такі завдання, які будуть простими у виконанні, які можуть пояснити навіть батьки.

Пов'язані з домашнім середовищем. Наприклад, рахувати можна дитячі іграшки, ложки, виделки, перекладати їх - тобто все, що є в дитини під рукою.

З інструкцією для батьків. Як потрібно зробити домашнє завдання (навіть алгоритм виконання), як пояснити дитині.

З унаочненням, різними електронними матеріалами та ресурсами. Тобто приклад, як виконується завдання, і тоді за аналогією батьки можуть виконати виконати завдання зі своїми дітьми.

Партнерство з батьками учнів = перевірка домашнього завдання. Якщо ми будемо впевнені на 100%, що батьки роблять не замість дітей, а разом із ними, тоді домашнє завдання буде ефективно виконаним. Тому обов'язково спирайтеся на батьків і партнерство з ними.

ВІДПОВІДІ НА ЗАПИТАННЯ
- Чи обов'язково вчительці бути в кадрі, чи достатньо голосу за кадром?
Комусь з учнів потрібно побачити знайоме обличчя і знайомі окуляри, як у мене, а комусь потрібно почутитільки голос. Пробуйте, дивіться, як дитина активніше реагує - коли голос за кадром, чи ще є і ваша картинка.

Якщо дитина з ООП навчається за індивідуальним навчальним планом із деяких предметів, і контент завдань дуже відрізняється від контенту загальноосвітніх програм, чи доречно асистенту проводити окремі онлайн-заняття з учнем?

Усе індивідуально, але я б радила не виключати дитину з ООП на індивідуальні онлайн-заняття разом з асистентом вчителя, а давати їй ті завдання, які вона може осилити разом із дітьми без інвалідності. Тобто, коли вчитель разом з асистентом вчителя готуються до онлайн-уроку, вони знають, що є дитина з ООП, яка не зможе якесь із завдань зробити, їй потрібно заздалегідь через батьків передати ті завдання, які вона зможе осилити. І вчителю обов'язково озвучувати це на онлайн-уроці.
- У якій формі проводити корекційно-розвиткові заняття з дитиною з ООП, якщо вона не сприймає онлайн-заняття чи офлайн-заняття, і чи поводити їх взагалі? У дитини аутизм, інтелектуальні порушення й порушення мовлення.
Я за те, щоби проводити корекційно-розвиткові заняття з дитиною з ООП, навіть яка має комплексні порушення розвитку. Є діти, які не розуміють, що відбувається, але монітор ввімкнний і онлайн-урок продовжується, а дитина може перші заняття просто ходити поруч, заглядати в монітор, закривати монітор, може виходити в іншу кімнату, потім повертатись. Батьки, особливо дітей із комплексними порушеннями, підтримують і допомагають. У нас однією з умов до батьків для дистанційного навчання є те, що батьки мають бути поруч із дитиною.

Заняття я пропоную починати з того, що подобається дитині. Наприклад, їй подобається малювати, то спробуйте спочатку встановити з нею комунікацію через онлайн. Дитині справді потрібен час, щоб адаптуватися до онлайн-уроків, до того, що з нею буде говорити вчитель, який є фотографією на екрані. Але для того, щоби не втрачати час, давайте знання батькам, нехай батьки виконують корекційно-розвиткові заняття з дитиною для того, щоби вона не втрачала інтересу до занять і не втрачала знань, які в неї вже були.
- Тривалість дистанційного уроку має залишатися сталою чи скороченою до 20 хвилин?
Ми проводимо по 30-40 хвилин. Але все залежить від того, чи втомилася дитина, чи їй потрібно перепочити. Деякі діти в нас відключаються раніше, якщо не можуть перебувати цілий урок. Деякі діти можуть і 30-40 хвилин пробути. Але пам'ятайте про безпеку дитини, про її здоров'я: найперше завдання - не нашкодити здоров'ю дитини.
Дивіться презентацію Наталі Гладких
Особливості дистанційного навчання дітей з ООП_Наталя Гладких

Завантажити презентацію "Нова українська школа" Титульне фото: автор - Wavebreakmedia, Depositphotos Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як поєднати дистанційне навчання з інклюзивним | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Публікуємо конспект трансляції на сторінці "Нової української школи" з кандидаткою педагогічних наук, керівницею інклюзивних проєктів ГО "Бачити серцем", однієї з ТОП-50

# data[].attributes.headline
Як поводитися в інклюзивному класі

# data[].attributes.subject
Як поводитися в інклюзивному класі

# data[].attributes.attachment_link.title
Як поводитися в інклюзивному класі - освітній блог | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Як поводитися в інклюзивному класі - освітній блог | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Щоб почати дистанційне навчання з дітьми з особливими освітніми потребами, треба просто почати", - впевнена керівниця інклюзивних проєктів ГО "Бачити Серцем" Наталя Гладких. Наталя також має лайфхаки, як організувати таку роботу. До прикладу, батькам треба призвичаїти дитину до нового розпорядку, вчителям треба помічник під час онлайн-конференції, щоб допомагав вирішити технічні питання, а дітям - час, аби звикнути. А от директорка НВК "Престиж" у селі Балабино, що на Запоріжжі, Жанна Вінніченко, каже, що треба зважати і на технічні можливості дітей та батьків. А ще - створювати для всіх максимально комфортні умови і не наполягати, щоб учні виконували завдання вчасно. Мовляв, стресу і так вистачає. "Нова українська школа" з'ясовувала, з чого треба почати навчання для дітей з ООП, як працює асистент учителя, як можуть допомогти батьки та що робити вузьким спеціалістам, які працюють з дітьми з ООП з інклюзивних класів.
СПІЛЬНІ УРОКИ ЧИ ІНДИВІДУАЛЬНІ?
Наталія Гладких
Якщо це інклюзивний клас, то на уроках мають бути всі діти, включно з дітьми з ООП (маються на увазі уроки за допомогою відеозв'язку - ред.).
"Кожній людині треба людина, незважаючи на те, чи є в неї особливі освітні потреби. Не треба ізольовувати дітей з ООП і проводити з ними уроки окремо. Діти тягнуться одне за одним, вони хочуть спілкуватись і радіють обличчям, які бачать на екранах моніторів. Треба дотримуватися засад інклюзивного навчання і пам'ятати, що воно передбачає соціалізацію та включення в соціум. Чарівної пігулки немає, але є велике бажання вчителів побачити учнів і велике бажання учнів побачити вчителів. Діти з ООП, які навчаються за пілотним проєктом "Школа для підлітків із комплексними порушеннями" від ГО "Бачити Серцем", дуже зраділи, коли побачили знайомі обличчя. Для них незрозуміло, чому треба постійно сидіти вдома з батьками і не їздити до школи".
ЗАСПОКОЇТИ БАТЬКІВ І ДАТИ ЧАС ДИТИНІ
Наталя Гладких
1. Не варто обмежувати дітей та батьків у часі на виконання завдань, адже в батьків буває тривожний стан або навіть паніка через пандемію. Найкраще - домовитися із психологом і провести роботу з батьками, аби пояснити, що всі емоції, які вони мають, передаються дітям. Особливо важко тим дітям, які не говорять, бо всі емоції в них накопичуються.

2. "Найбільше батьків, як і всіх, хвилює, як не заразитися коронавірусом. Адже вони насамперед думають: якщо вони заразяться і потраплять у лікарню, хто буде доглядати за дітьми? Також у батьків дітей з ООП є страх і паніка, що діти мають слабкий імунітет і більшу ймовірність заразитись. Усе це треба проговорювати".

3. "Треба враховувати, що кожна дитина з ООП потребує часу для адаптації: хтось адаптовується одразу, а хтось цілий урок може бігати кімнатою з увімкненим відеозв'язком, слухати звуки, шуми, знайомі голоси, але не розуміти, що відбувається навколо.
У нас є дівчинка, яка перший раз вийшла в онлайн-формат, почула голоси, але не знала, де вони. Тому вона зрозуміла це так, що треба йти до школи - і почала швидко одягатися. Мама їй пояснювала, що ці всі люди, вчителі, які з нею займаються і однолітки, з якими вона вчиться, - ось тут, в екрані. Має минути деякий час, щоб ці діти адаптувались, головне - не здаватись".
ПОЯСНИТИ ДИТИНІ, ЩО ТАКЕ КОРОНАВІРУС
Наталія Гладких
1. Треба розповісти дитині, що таке коронавірус. Це слід зробити, навіть, якщо батьки думають, що дитина цього не зрозуміє. Треба пояснити, що вчителі, куратори, реабілітологи, тренери, усі важливі для дитини люди нині сидять удома.

2. Потрібно відповідати навіть на безглузді запитання, адже це - маркер, що дитина хвилюється.

3. Коронавірус варто зобразити - намалювати, зліпити, вирізати з картону чи журналів. Тут можна завантажити та роздрукувати картки для дітей з ООП, аби пояснити, що таке коронавірус. Це - для того, щоб матеріалізувати його та дати дитині можливість уявити. Можна складати казки чи історії про коронавірус, грати в ігри, як одягати маску. В історіях мають були правила, як поводитися: мити руки, дезінфікувати їх, надягати маску тощо.

НАЛАГОДИТИ РЕЖИМ ДНЯ ДЛЯ ДИТИНИ
Наталя Гладких
1. Потрібно створити такий режим дня для дитини, який має схожі елементи з попереднім. Батьки з дитиною можуть разом намалювати, зліпити, приклеїти певні предмети на плакат, розкласти предмети-символи в коробки, аби зобразити цей режим. Плакат із режимом дня має залишатися в кімнаті дитини. Щодня його треба переглядати та працювати з ним. Це - для того, щоб допомогти дитині адаптуватись до незвичної ситуації.

2. Можна внести до режиму дня більшість занять, які дитина виконувала до карантину. Це - для того, щоб вона легше перенесла зміни. А от виходи на двір можна замінити та ритуалізувати - наприклад, щоразу вдягаючи верхній одяг, коли виходите на балкон чи відчиняєте вікно.

3. Щодня в один і той самий час треба повторювати якийсь вид діяльності. До прикладу, приймання їжі, заняття чи ігри.

4. У рухливі, настільні, логічні чи тілесні ігри можна грати всією родиною. Це надаватиме дитині спокій, що всі в безпеці та впевненість, що буде завтра.

5. Наступний крок: організувати робоче місце для дитини, враховуючи її зорові, рухові та слухові можливості. Монітор має бути навпроти очей. Себто на підлозі, якщо дитина лежить на животі; на столі або на підставці, якщо дитина у положенні напівсидячи. Також треба пояснити, що незважаючи на те, що заняття відбуватиметься вдома, дитина чутиме знайомі голоси та бачитиме знайомі обличчя, чому на занятті будуть батьки і навіщо треба працювати разом. Коли відео увімкнеться, треба показати та розповісти, хто на зв'язку.

ЗАЛУЧИТИ БАТЬКІВ ДО СПІЛЬНОЇ РОБОТИ І ПОЯСНИТИ, ЩО ЇМ РОБИТИ
Наталія Гладких
1. Перше, що треба зробити вчителям, - зрозуміти, що в дистанційному навчанні батьки є партнерами вчителів. Тому перед тим як починати заняття, треба виділити час на роботу з батьками. До прикладу, корекційному педагогу варто пояснити батькам, як виконувати вправи з дрібною моторикою та як допомогти дитині. Також слід запитати батьків, чи в них є матеріали, які треба для розвитку моторики. Якщо немає - треба передати ці матеріали або пояснити, як зробити їх власноруч.
Участь батьків дітей з ООП під час відеоуроків буває різною:

Пасивна. Коли дитина не може рухати руками, а завдання бувають такими, щоб дати їй можливість потримати ручку і намалювати або щось обвести. Тоді батьки мають взяти руки дитини у свої, вкласти ручку і разом виконати вправу.

Часткова. Коли під час того ж завдання треба вкласти ручку до руки дитини, а вона сама зможе виконати вправу.

Непомітна. Коли дитина може виконати завдання самостійно.

Про ці види треба розповісти батькам і пояснити, як саме вони мають себе поводити.

2. Розмовляючи з дітьми з ООП через відеозв'язок, учителі мають звертатись тільки до дитини. Учень повинен розуміти, що це його урок і що він має відповідати. Якщо допомога батьків буде надмірною, в якийсь момент дитина може перекласти відповідальність на дорослого, який сидить поруч.
"Якщо батьки не допомагають, а роблять щось замість дитини, можемо (вчитель чи асистент - ред.) написати їм у чат: "Будь ласка, спробуйте ще раз виконати цю вправу, але мінімально допомагати дитині". Жанна Вінніченко
1. Уроки тривають по 40 хвилин. Такий час безкоштовно надає програма Zoom (на час карантину це обмеження знято - ред.). Якщо батьки не користувались програмою до цього і не знають, як доєднатись, треба створити або знайти в мережі інструкцію-алгоритм.

2. Треба просити батьків та дітей про зворотний зв'язок. До прикладу, можна зробити тест в Google-формах із запитаннями, що покращити та змінити, що сподобалось, а що ні.

ЗАБЕЗПЕЧИТИ ДИТИНУ ДОДАТКОВИМИ МАТЕРІАЛАМИ
Наталія Гладких
Перед кожним навчальним днем у групі в соцмережах, в якій є батьки та вчителі, педагоги пишуть, які матеріали треба на занятті. Якщо це незряча дитина і їй треба будуть тактильні картки - їх передають батькам. Або дорослі можуть виготовити такі тактильні картки. До прикладу, дитині треба буде намалювати картину фарбами. Тоді батькам пояснюють, що слід промалювати контур (його можна зробити за допомогою клею).
Жанна Вінніченко
У Балабинській школі уклали договір із батьками (приклад за цим посиланням), в сім'ї яких тільки один гаджет, і надали їм шкільні ноутбуки та планшети для дистанційного навчання.

ЩО МАЄ РОБИТИ АСИСТЕНТ УЧИТЕЛЯ
Наталія Гладких
1. Аби допомогти вчителеві викладати урок через відеозв'язок, треба працювати в парі з іншим вчителем (асистентом вчителя), який модеруватиме процеси (таку модель використовують в організації пані Наталії - ред.). Асистент може робити це зі свого комп'ютера. До прикладу, вмикати та вимикати мікрофони, аби ту людину, яка веде урок або відповідає на запитання, було чутно, показувати презентації та відео, спостерігати, що роблять учні. Також модератор може спілкуватися паралельно в чаті з батьками. Якщо є технічні складнощі, їх треба усунути зразу.

2. Асистент зможе проаналізувати заняття та розповісти про це вчителеві, аби вдосконалити процес.
Наталія Правда (заступниця директорки Балабинської школи, яка опікується інклюзивним навчанням)
1. Асистент вчителя також обробляє завдання, які отримують учні з типовим розвитком, і віддає їх дітям з ООП (ідеться про адаптацію чи модифікацію завдань, що асистент вчителя робить для навчання і у класі, - ред.). Часом потрібно дати додаткові завдання, часом спростити.
"Так, до прикладу, відбувається в 4 класі, де на інклюзивному навчанні є і дитина зі збереженим інтелектом, і дитина з порушеним. Класно, що решта дітей не бачать, що в дітей з ООП інші завдання. Таким чином, ми не відділяємо дітей".
2. За потреби, асистенти додатково щось пояснюють дитині. Також розповідають батькам, як пояснити дитині певний навчальний матеріал.
Жанна Вінніченко
У ситуації, коли в дитини з ООП починається деструктивна поведінка під час відеоуроку, з батьками має комунікувати теж асистент учителя - радити, як заспокоїти дитину, і дізнаватись, який матеріал потрібно допояснити.

ПОПІКЛУВАТИСЬ ПРО КОМУНІКАЦІЮ З ДИТИНОЮ ПІД ЧАС ВІДЕОУРОКУ
Наталія Гладких
1. Вчителі можуть розповісти батькам, як зробити комунікативні картки. Наприклад, картки зі словами "так" і "ні" дозволять вчителеві не розсіюватись на кожного учня, коли він працює з класом, і швидко отримати відповідь на запитання. Для менших дітей можна зробити зелену та червону картки, які вони показуватимуть, відповідаючи на запитання.

Для дітей, які мають рухові порушення і які не можуть підняти картку, батьки виготовляють браслети, на яких написано "так" або "ні". Тоді діти показують руку з відповіддю. Також можна застосувати кубики або підняти чи опустити великий палець.

Тож учителям краще ставити запитання, які потребують відповіді "так", "ні".

2. Якщо у класі є незряча або слабозора дитина, треба попросити батьків проговорювати з нею візуальну інформацію. Тоді батьки мають сидіти поруч і пояснювати, що відбувається на екрані. Дорослі також озвучують, хто з учнів підключився до конференції, що відбувається на екрані, кого ще немає. Це важлива інформація для дітей, бо так вони розуміють атмосферу навколо.

3. Якщо діти вчать нові слова, вчителям треба виводити слово на екран, візуалізуючи картинкою. Також можна додавати звуковий супровід.
"Якщо це жук, то треба знайти жужіння. Тоді ми задіюємо і зоровий, і слуховий канали. Дітям, які не бачать або бачать погано, можна дати того ж жука, щоб вони вивчили його ще й тактильно".
4. Під час відеоуроків треба запитувати учнів, називаючи їхні імена. Не треба запитувати: "А хто мені скаже?". Треба ставити конкретному учневі конкретне запитання, адже через шум діти починають відволікатися.

ПРОЦЕС ОРГАНІЗАЦІЇ УРОКІВ І ПЕРЕДАЧА ЗАВДАНЬ
Жанна Вінніченко
1. У Балабинській школі вже кілька років користуються Google-класом (віртуальний клас, в який через електронну пошту можна додати своїх реальних учнів, ставити завдання у спільному структурованому просторі всім школярам або вибірково, оперативно обмінюватися інформацією, створювати свої завдання або додавати їх з інших платформ - ред.).

Навіть тестували дистанційне навчання на коротких зимових карантинах, домашні завдання частково завантажували туди. Як тільки в дітей з'являється інформатика, кожному учневі створюють аккаунт у Google-класі і вчать ним користуватись. Тому проблем із переходом на дистанційне навчання не було.

Нині у той таки Google-клас вчителі завантажують всі домашні завдання та залишають оголошення для дітей. До прикладу, про те, о котрій відбудеться урок у Zoom. Педагоги намагаються дотримуватись розкладу для другого семестру. Але погоджують із дітьми, коли ті можуть виходити на зв'язок.
Наталія Правда
Про уроки в Zoom вчителі домовляються з батьками заздалегідь - коли більшість можуть вийти на зв'язок. Зазвичай в Zoom відбувається 2-3 уроки на день. Ті, хто не можуть бути присутнім на відеоуроці, мають змогу передивитись відеозаписи онлайн-уроків у Google-клас.

Там же і завдання. Вчитель натискає в Google-класі кнопку "призначити" для завдань для дітей з нормотиповми розвитком, а асистент учителя - для видозмінених завдань для дітей з ООП.

ОБСЯГ НАВАНТАЖЕННЯ
Наталія Гладких
Спочатку треба виконувати вправи з дітьми через відеозв'язок, не спрощуючи їх. Після першого заняття буде зрозуміло, що треба адаптувати та вдосконалити. Аналіз треба проводити після кожного дистанційного уроку.
Жанна Вінніченко
1. Завдання онлайн мають бути такими ж, як і офлайн. Ідеться і про формат, і про обсяг. Однак, треба йти на поступки, якщо діти виконують домашнє завдання не в повному обсязі або невчасно. Часом у сім'ї є один гаджет, і батьки мають теж із ним працювати.

2. Для дітей з ООП потрібно проводити тести, аби перевірити, як вони засвоїли інформацію. Це можна робити через Google-форми.
Наталія Правда
Не варто обмежувати дитину в тому, коли вона може виконувати домашні завдання.

ЩО РОБИТИ, КОЛИ ДИТИНА ВИЯВЛЯЄ ЕМОЦІЇ
Жанна Вінніченко
Потрібно підлаштовуватись під настрій дітей, аби провести відеоурок. Якщо в інклюзивному класі, наприклад, є дитина з аутизмом, то гарний настрій - це те, що може допомогти дитині засвоїти інформацію. Інакше - вчителі домовляються з батьками, аби ті повідомили, коли дитина буде готова навчатись. Це - єдиний випадок, коли з дитиною з ООП можуть провести окремий урок або додатково щось допояснити.
Наталія Гладких
Якщо в дитини починається істерика чи інша деструктивна поведінка під час уроку, то батьки вимикають відео, мікрофон і намагаються заспокоїти дитину. А потім повертаються на заняття. Урок додатково не проводять.

ЯК ПРОВОДИТИ КОРЕКЦІЙНО-РОЗВИТКОВІ ЗАНЯТТЯ
Наталія Гладких
Корекційно-розвиткові заняття, які проводять вузькі спеціалісти, також можна проводити в онлайн-форматі у програмі Zoom. Це можуть бути як індивідуальні, так і групові форми роботи.
"Я знаю логопеда, яка проводить артикуляційні вправи з дітьми - і ті все повторюють. А тим дітям, які не можуть повторювати, треба допомога батьків. Тоді батьки сидять поруч на заняттях і пробують за рекомендацією логопеда виконати те чи інше завдання. Тобто заняття відбуваються онлайн так само, як і офлайн, але з допомогою батьків". Жанна Вінніченко
У Балабинській школі, окрім відеозв'язку, корекційні педагоги викладають відеозавдання для дітей з ООП на Google-диск. Фахівці знімають відео самі і групують за папками. До прикладу, є папка з відео для постановки свистячих звуків. Батьки можуть подивитись ці відео, повторити дії з дітьми, зробити домашні вправи. За посиланням ви знайдете приклад таких відео логопеда-дефектолога Тетяни Самохвалової.

Батьки весь час з нами на зв'язку, тому ви знаємо, що вони справді займаються з дітьми
Марія Марковська, спеціально для "Нової української школи" Титульне фото: Pixabay Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як організувати дистанційне навчання для дітей з ООП. Досвід вчителів | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
З чого треба почати навчання для дітей з ООП, як видозмінювати вправи, як можуть допомогти батьки та що робити вузьким спеціалістам, які працюють з інклюзивним навчанням.

# data[].attributes.headline
Інклюзивна освіта від А до Я: порадник для педагогів і батьків

# data[].attributes.subject
Інклюзивна освіта від А до Я: порадник для педагогів і батьків

# data[].attributes.headline
Школа для КОЖНОГО

# data[].attributes.subject
Школа для КОЖНОГО

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Євгенія Григорівна

# data[].attributes.headline
Стійкість для стійких: 20 коротких відео із практиками для дітей і дорослих

# data[].attributes.subject
Стійкість для стійких: 20 коротких відео із практиками для дітей і дорослих

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.title
Стійкість для стійких: 20 коротких відео із практиками для дітей і дорослих

# data[].attributes.attachment_link.description
Активісти створили короткі анімаційні відео для дітей і дорослих із демонстрацією дуже простих вправ, що допоможуть заспокоїтися і психологічно себе

# data[].attributes.headline
Унікальні можливості, які дарує людині мозок

# data[].attributes.subject
Унікальні можливості, які дарує людині мозок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал 2+2

# data[].attributes.attachment_link.title
Унікальні можливості, які дарує людині мозок

# data[].attributes.headline
ТВОЯ СИЛА Практикум для дітей та підлітків

# data[].attributes.subject
ТВОЯ СИЛА Практикум для дітей та підлітків

# data[].attributes.headline
Інклюзивні класи: топ питань від учителів

# data[].attributes.subject
Інклюзивні класи: топ питань від учителів

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інклюзивне навчання в українській школі набирає обертів. За роботу в інклюзивних класах учителі отримують надбавку в граничному розмірі 20%. Але, як виявляється, не завжди. Чому так стається і що варто знати, якщо ви працюєте в інклюзивному класі? Проєкт Прошколу відповідає на найпопулярніші питання вчителів.
1. Як практичному психологу отримати доплату за корекційні заняття?
Роботу штатного психолога в інклюзивних класах підтверджують акти приймання проведених корекційно-розвиткових занять. На жаль, необхідно трохи бюрократії, аби отримати свої кошти. Тому, якщо раптом вам відмовили у відповідних виплатах, не зволікайте та звертайтеся до бухгалтерії, а якщо відповіді не отримаєте - до голови ОТГ чи відділу освіти, якому підпорядковується ваша школа.
2. Скільки годин може мати логопед у класі з інклюзією?
Максимальної кількості годин (занять) немає. Звісно, вона не має перевищувати 40 робочих годин на тиждень, що визначено трудовим законодавством.

Проте визначено розмір ставки - її регулює Інструкція № 102 (пункт 64), за якою "ставки заробітної плати учителям-логопедам, учителям-дефектологам, практичним психологам спеціальних загальноосвітніх шкіл (шкіл-інтернатів) виплачуються за 3 години педагогічної (викладацької) роботи на день (18 годин на тиждень)". Ставка 18 годин актуальна і для логопеда у звичайній школі.
3. За яким тарифним розрядом нараховують зарплатню асистенту вчителя інклюзивного класу?
Посаду асистента вчителя впровадив Закон України "Про освіту". Але тарифні розряди вчителів визначають Типове положення про атестацію педагогічних працівників та Інструкція № 102. Вони, на жаль, поки не приведені у відповідність до змін закону. У цих документах посади асистента вчителя немає. Тому присвоїти якусь категорію неможливо.

Поки що просто немає асистента вчителя першої або вищої кваліфікаційної категорії. Саме через це зарплатню асистентам нараховують за мінімальним тарифним розрядом.
4. Чи можуть батьки учнів впливати на виключення чи переведення дитини, яка, на їхню думку, заважає проводити уроки через діагноз, на індивідуальне навчання?
Звісно, ні. Як саме буде навчатися дитина, вирішують виключно її батьки. Окрім того, наявність інвалідності чи будь-який інший діагноз не є підставою для якоїсь форми навчання. ІРЦ у своєму висновку рекомендує форму навчання, але останнє слово - за батьками. Новий закон "Про повну середню освіту" закріплюють право батьків вирішувати, де саме і як вчитися їхній дитині. Ані заяви вчителів, ані інших батьків не можуть цього права порушити.
5. Скільки годин має працювати асистент учителя?
Не варто плутати педагогічне навантаження та робочі години. Педагогічне навантаження асистента вчителя - 25 годин на тиждень. Але в Україні немає робочого тижня у 25 годин. За законодавством, він складає 40 годин. Саме тому питання, як працювати асистенту вчитлея, якщо в учнів ще йдуть уроки, а його час уже скінчився, має просту відповідь. Асистент учителя, окрім безпосередньої роботи з дітьми, повинен готуватися до занять. А отже - його повний робочий час, а не лише навантаження, має визначати індивідуальний робочий план.
6. Чи мають право батьки вимагати конфіденційності від учителя інклюзивного класу?
Якщо говорити про законодавство, то батьки учнів чи самі учні закладу дають згоду на обробку персональних даних. Інакше вчитель та спеціалісти просто не можуть провести комплексне оцінювання учня. У документі, що підписують батьки, має бути окреслена мета збору персональних даних та зазначено, чи передбачається передача цих даних третім особами та в яких випадках.
7. Як нараховують надбавку за роботу в інклюзивних класах та хто встановлює її розмір?
Надбавку вчителі отримують виключно за години роботи в інклюзивних класах чи групах.

Конкретний розмір доплати встановлює керівник школи. Він враховує кількість учнів з особливими освітніми потребами у класі, складність порушення розвитку дітей, рівень відповідальності та обсяг роботи кожного працівника, який працює з цими дітьми.

Важливо: якщо вам не хочуть оплачувати ці години, ви можете написати звернення в Державну службу якості освіти.
8. Якщо учня зарахували до класу посеред навчального року, чи може вчитель отримувати доплату за нього?
Навіть якщо дитину зарахували до класу вже після того, як школа затвердила тарифікацію, учитель має отримати доплату. Незалежно від того, чи встигли призначити асистента вчителя, чи ні. Головне - аби школа мала наказ, що цей клас є інклюзивним.
9. Чи може вчитель ГПД отримувати доплату, якщо групу відвідує учень з інвалідністю?
Усе залежить від того, чи відкрито офіційно інклюзивну групу подовженого дня для дитини з особливими освітніми потребами. Якщо дитина просто відвідує звичайну групу, то жодної доплати немає. Наприклад, якщо батьки не подавали заяви. Якщо ж школа створила інклюзивну групу подовженого дня, то вчитель має отримувати доплату.
10. Як бути класному керівнику - чи йому є надбавка за роботу в інклюзивному класі?
На жаль, класний керівник не отримує доплат за роботу в інклюзивному класі. Лише тоді, коли він проводить заняття.

Якщо у вас виникають питання щодо роботи в інклюзивних класах чи з будь-якої шкільної теми, пишіть спеціалістам із Прошколу.
Юлія Бровінська, засновниця проєкту безкоштовної онлайн-консультації вчителів Прошколу Титульне фото: автор - geralt, Pixabay

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзивні класи: топ питань від учителів | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Інклюзивне навчання в українській школі набирає обертів. За роботу в інклюзивних класах учителі отримують надбавку в граничному розмірі 20%. Але, як виявляється, не завжди. Чому так стається і що варто знати, якщо ви працюєте в інклюзивному класі? Проєкт Прошколу відповідає на найпопулярніші питання вчителів. 1. Як практичному психологу отримати доплату за корекційні заняття?

# data[].attributes.headline
Рівні підтримки для дітей з ООП: що змінюється та які виклики

# data[].attributes.subject
Рівні підтримки для дітей з ООП: що змінюється та які виклики

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чи знаєте ви, що якщо ви - педагог і ще не мали досвіду роботи в інклюзивних умовах, то однаково вже працювали з дітьми на першому рівні підтримки? А якщо ви вчитель молодших класів чи шкільний психолог, то знаєтеся на цьому питанні на рівні експерта? Ще не вірите? Зміни, внесені в Порядок організації інклюзивного навчання в школі, що ввели рівні підтримки для дітей з ООП, передбачають, що перший рівень - універсальний. Тобто він може бути застосований до будь-якої дитини, яка має труднощі з навчанням, а отже, потребує підвищеної уваги чи неспецифічної допомоги. За рівнями підтримки тепер відбуватиметься не лише навчання й надання корекційних послуг, а й виділення ресурсів на забезпечення такої підтримки. Допомогти розібратися з найбільш болючими питаннями освітян щодо нового інклюзивного законодавства погодилися: Інна Горбенко Ірина Калініченко Говорили про таке: , завідувачка кафедри педагогічної майстерності та інклюзивної освіти в Полтавському ОІППО, тренерка ВФ "Крок за кроком", тренерка з питань інклюзії. , кандидатка педагогічних наук, доцентка кафедри менеджменту, практичної психології та інклюзивної освіти університету Григорія Сковороди в Переяславі, тренерка БФ "Крок за кроком", залучена тренерка ЮНІСЕФ із питань інклюзивності;

що впливає на визначення рівня підтримки для дитини з ООП;

яким є міжнародний досвід у диференціації інклюзивної підтримки;

що таке перший рівень і чому його не варто боятись;

чи не змусять педагогів працювати більше без оплати;

як діяти батькам, якщо вони не згодні з рішенням щодо їхньої дитини.

ЩО ТАКЕ РІВНІ ПІДТРИМКИ

Рівнів підтримки - п'ять. Вони визначаються в результаті комплексної оцінки фахівців ІРЦ (2-5 рівні) чи шкільної команди супроводу (1 рівень). Нині, під час адаптаційного періоду, коли треба визначити рівні підтримки для всіх дітей, які вже мають висновки ІРЦ, центри та школи працюють спільно.

Ключовим моментом є те, що для визначення рівня підтримки фахівці тепер мають відштовхуватися від потреб дитини, а не від її діагнозу (нозології).

Перший рівень

Перший рівень надається за рішенням школи. Для цього створюється команда супроводу, яка ухвалює рішення про надання дитині першого рівня підтримки та складає індивідуальну програму розвитку (ІПР). Таке підтримання здійснюється ресурсами самого закладу. Тут не передбачено створення інклюзивного класу та відкриття ставки асистента вчителя. Кількість таких дітей у класі не обмежена. Додаткове фінансування не виділяється.

Другий рівень

Починаючи з другого рівня, з'являються підстави для створення інклюзивного класу та введення посади асистента вчителя. Окрім того, з цього рівня обов'язково потрібно складати не лише індивідуального плану розвитку, як і на першому рівні, але й індивідуальну навчальну програму.

Діти на другому рівні можуть потребувати додаткового обладнання та матеріалів (дозволяється витратити 10% від загальної суми фінансової підтримки), а також додаткових корекційних занять (не більше 2 на тиждень). У класі може бути не більше 3 дітей із другим рівнем підтримки.

Третій рівень

Цей рівень вважається помірним ступенем прояву труднощів, тому в класі може бути не більше двох таких дітей. Окрім асистента педагога, спеціалісти можуть рекомендувати забезпечити асистента дитини. На закупівлю додаткового обладнання використовується до 20% фінансування, а корекційних занять таким дітям призначають до 4 на тиждень. Тут, як і на другому рівні, дитина може потребувати адаптації навчальної програми.

Четвертий і пʼятий рівні

Четвертий та п'ятий рівні - найскладніші. У класі може навчатися лише одна дитина з труднощами тяжкого (4-й) або найтяжчого (5-й) ступенів. В обидвох випадках дитина потребує асистента дитини, а також адаптації чи модифікації навчальних програм, а іноді - і результатів навчання. На додаткові засоби навчання можна витрачати до 35% коштів.

На 4-му рівні передбачено до 6 корекційних занять на тиждень. На п'ятому - 8, до того ж тут дозволено використовувати альтернативні та спеціальні методи навчання, проведити заняття із самообслуговування тощо.

Школа, за рішенням команди супроводу із залученням представника ІРЦ та погодженням із батьками, може змінювати рівень підтримки в межах одного суміжного рівня, якщо вирішить, що це піде на краще дитині. Першого рівня це не стосується.

РІВНІ ПІДТРИМКИ: СВІТОВА ПРАКТИКА З УКРАЇНСЬКОЮ ОСОБЛИВІСТЮ
"Нині ми дивимося на дитину, бачимо певне порушення й думаємо, як його коригувати під час навчання. Це неправильно. Треба змінити кут зору, абстрагуватися від медичного діагнозу й подивитися, якої підтримки потребує дитина, аби активно працювати на уроці та засвоювати матеріал разом з однолітками. Тобто найперше, що ми маємо зробити, - змінити філософію та підхід до визначення рівнів підтримки".
"Відтепер фахівці ІРЦ визначатимуть рівень підтримки дитини, і від цього залежатиме, яку кількість корекційно-розвиткових годин матиме дитина, і відповідно, який обсяг фінансування з додаткової субвенції (так званої інклюзивної субвенції, - ред.) буде спрямований на оплату цих занять та який відсоток від суми - на придбання додаткового обладнання", - починає Інна Горбенко.

За словами Ірина Калініченко, головне, що потрібно розуміти, визначаючи рівень підтримки дитини, - що відправною точкою є не медичний діагноз, а потреба дитини в підтримці.
Тому сама ідея непогана. Однак, наявний документ дещо нівелює сам підхід до визначення рівня підтримки і створює колізії у сфері нормативно-правового забезпечення".
Експертки зазначають, що така диференціація рівнів підтримки - не новаторство.

"Наприклад, - розповідає Інна, - у країнах, які мають понад 30 років досвіду впровадження інклюзивного навчання, а саме США, Канада, використовується так звана, - "трирівнева модель втручання" (дослівна назва). Вона чітко показує роль учителя та інших фахівців у підтримці дітей з особливими освітніми потребами на кожному з рівнів. Підтримка визначається індивідуально й потребує різних ресурсів.
Чому я кажу одноосібно? Якщо рівень не визначили в ІРЦ, а лише один представник прийшов у заклад, то, за суттю, це рішення ухвалює він. Шкільна команда супроводу в кращому випадку дасть інформацію про дитину з результатів спостереження. А якщо взяти невеличкі міста (я вже мовчу про сільську місцевість), де в шкільній команді в кращому випадку зі спеціалістів буде психолог, а в гіршому - нікого, окрім педагогів? А тепер уявімо дитину (наприклад із РАС, і тут рівень буде варіюватися від 2-го до 5-го, залежно від складнощів порушення розвитку) - шкільна команда й один представник ІРЦ. Така "колегіальність" - дуже формальна. Я переконана, що рівень мають визначати ті команди, де є всі для цього фахівці, зокрема ІРЦ (хоча в нас навіть в ІРЦ не завжди є всі потрібні для цього спеціалісти)".
Наприклад, у Положенні про ІРЦ визначено, що рівні підтримки визначають консультанти ІРЦ. У Порядку організації інклюзивного навчання йдеться про те, що в разі відсутності визначеного рівня підтримки таке оцінювання проводить команда супроводу дитини в школі із залученням фахівця ІРЦ.

" Але ж рівень підтримки (окрім універсального) можна визначити за результатами комплексної оцінки розвитку дитини. І таку оцінку здійснює команда інклюзивно-ресурсного центру, а не одноосібно, - зазначає Інна.

Або ж у новому Порядку організації інклюзивного навчання прописано, що "організацію інклюзивного навчання учнів забезпечує асистент вчителя, посадові обов'язки якого визначаються його посадовою інструкцією, що затверджується керівником закладу освіти, відповідно до вимог законодавства".

"Це яскрава ілюстрація нерозуміння процесу навчання, - каже Інна Горбенко. - Адже інклюзія - це не окреме навчання дітей з ООП, воно охоплює ВСІХ дітей класу. Й організовує його ВЧИТЕЛЬ, серед професійних компетентностей якого визначено ІНКЛЮЗИВНУ, а саме - вміння формувати інклюзивне середовище, працювати з багатоманітним контингентом учнів, надаючи підтримку дітям, які цього потребують. Асистент йому допомагає в цьому".

ПЕРШИЙ РІВЕНЬ: ЧИ ЗМІНИТЬСЯ ЩОСЬ У РОБОТІ ПЕДАГОГІВ

Найбільше питань сьогодні спричиняє перший рівень підтримки, зазначають експертки. Він не передбачає створення інклюзивного класу, введення посади асистента педагога чи державної субвенції. Проте дитина має отримувати підтримку від учителя та школи. І виникає питання: чи тепер учителі повинні працювати з такими дітьми з власної ініціативи й безплатно?

Експертки кажуть, що в школі завжди були і є діти, які потребують більшої уваги вчителя на певному етапі. Наприклад, під час адаптаційного періоду діти з низьким рівнем готовності до школи, не пов'язаним із порушенням розвитку, діти з національних меншин, для яких українська мова не є рідною, з малозабезпечених родин тощо. Педагоги й раніше надавали підтримку та приділяли додаткову увагу таким дітям, без додаткових вказівок.

Так само, як і психолог у межах своїх посадових обов'язків працював з усім класом, аналізуючи особливості та потреби кожної дитини, визначаючи моменти, у яких вона потребує підтримки та якої саме. Фактично, саме про цю категорію учнів і йдеться.

"Перший рівень підтримки, - наголошує Ірина Калініченко, - це такий собі трамплін до інклюзії. Дуже часто батьки не готові одразу визнати наявність у своєї дитини особливих освітніх потреб, хоча вчитель, який спостерігає за нею щодня, розуміє, що дитині потрібні індивідуальний підхід і допомога".
"Наприклад, у документі визначено: щоб організувати підтримку дітей у класі, що відповідає першому рівню, батьки мають написати письмову заяву, директор - створити команду супроводу ДИТИНИ (а відповідно до Положення про команду супроводу, визначений склад команди затверджується наказом по школі). Не зрозуміло, який у цьому сенс і наскільки збільшиться кількість наказів. Невже є в когось ілюзія, що педагога змусять працювати якісно додаткові накази?! Усе, що сьогодні потрібно вчителю, - це методична наставницька підтримка в нових для нього ситуаціях (як впоратися з конктретною проблемою)".
"Світовий досвід показує, що перший рівень підтримки - універсальний, він стосується всіх дітей класу, передбачає використання вчителем принципів універсального дизайну для навчання, - доповнює колегу Інна Горбенко. - Він не потребує створення команд супроводу, але ресурс наявної команди закладу водночас може використовуватися".

На жаль, Україна ніяк не може відмовитися від паперової бюрократії, зазначає Інна.

На першому рівні підтримки, підкреслюють експертки, вчитель використовує такі методи, підходи, завдання, щоби сприяти максимальній залученості кожного учня. Водночас він може застосовувати інструментарій та технології інклюзивного навчання, щоби залучити до активностей якомога більше учнів.

"Світовий досвід трирівневої підтримки свідчить про те, - каже Ірина, - що 85 % дітей потребують універсальної підтримки. Це означає, що під час уроку вчитель задіює якомога більше способів донесення інформації - розказує, показує, дає щось послухати, побачити, помацати руками. І так уже більшість дітей класу будуть залучені".
Ці діти потребували тимчасової підтримки, аби впоратися з цими труднощами. І залучення асистентів із ромської громади (особи, які володіли й ромською мовою, й українською) дало змогу включити учнів в освітній процес".
З одного боку, це зрозуміло. З іншого - документ лишає чимало запитань, додає Інна. Зокрема - чому можливий формат підтримки для дитини на першому рівні визначено формально, а не з огляду на індивідуальні потреби.

"Наприклад, - акцентує Інна, - перший рівень підтримки не передбачає допомоги дитині асистентом. Але в співпрацці з БФ "Крок за кроком" ми реалізували дворічний проєкт щодо надання підтримки дітям ромських меншин. Працюючи в закладах Ужгорода та Мукачева з дітьми й сім'ями, ми пересвідчилися, що більшість із них не потребують адаптацій чи модифікацій. Труднощі були в розумінні та використанні української мови.

Цим прикладом Інна Горбенко ілюструє, що для визначення рівня підтримки відправною точкою має бути аналіз труднощів, які виникають у дитини та вдумливе визначення дій, засобів і ресурсів, які потрібні, щоби допомогти учням вклбчитися в навчання і відчувати свою успішність.

"Або, як свідчать міжнародний досвід і практика самих педагогів, перший рівень не передбачає адаптацій і модифікацій, - наводить ще один приклад експертка. - Однак у новому документі йдеться - "на підставі рішення команди психолого-педагогічного супроводу щодо надання підтримки першого рівня, складається індивідуальна програма розвитку". У той час, коли і практика, і світовий досвід показують, що індивідуальна програма розвитку на цьому рівні не розробляється".

ЩО ЩЕ ВАЖЛИВО ПАМ'ЯТАТИ КОМАНДАМ СУПРОВОДУ

Нове положення визначає критерії рівнів підтримки, але вони - орієнтовні. Ключовим моментом є те, що діагноз чи нозологічна група не можуть бути визначальними.

"Діти однієї нозологічної групи можуть потребувати різної підтримки, а отже - і різних ресурсів, - ще раз наголошує Інна Горбенко. - Усе залежить від того, які труднощі в дитини виникають і які ресурси (дії, засоби, матеріали) необхідні для її включення в освітній процес".

У школах уже активно проводять зустрічі команд підтримки дітей з ООП за участі фахівців ІРЦ задля визначення груп підтримки. Тут варто пам'ятати про кілька моментів.

"Якщо дитина вже була на інклюзивному навчанні, - акцентує Ірина, - у неї були асистент вчителя, корекційні заняття, і ця дитина показувала непогані результати, то вона точно не може отримати менший набір послуг, ніж потребує на даному етапі".
З інклюзією, як написано, не вийде. Інклюзія - це про гнучкість, про те, що ми ставимо прості цілі для дитини та всі разом допомагаємо їх досягати. Тому це абсолютно нормально, коли спочатку визначено один рівень підтримки, а під час роботи з дитиною з'ясувалося, що його не вистачає й потрібно змінити".
Експертки зазначають, що визначення рівня підтримки - питання дискусійне та певною мірою суб'єктивне (залежно, хто це рішення ухваляє).

"Ми (маю на увазі нашу традиційну ментальність) дуже боїмося робити помилки, бо очікуємо за них покарання, - каже Ірина Калініченко. - Ми прив'язані до різноманітних документів та алгоритмів роботи.
Якщо батьки не згодні з таким рішенням і не підписують протокол, команда повинна засідати, аж поки не досягне результату, який влаштує всіх. Коли ж переговори зайшли в глухий кут (не відкидаю того, що подібні історії можуть бути), я би рекомендувала подаватися на повторну комплексну оцінку в ІРЦ".
Варто також пам'ятати, що активними членами команди підтримки дитини є і її батьки, які не лише мають право голосу, але й, як і раніше, без їхнього підпису на документах (висновок ІРЦ, протоколи зустрічей команди підтримки, ІПР тощо) рішення щодо підтримки дитини є недійсним. Це означає, що якщо батьки не погодяться з рішенням щодо рівня підтримки, усій команді доведеться шукати компроміс.
Анна Степанова-Камиш, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - puhimec, Depositphotos Публікація підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.
"Нині визначення рівня підтримки відбувається на основі бачення, вражень і результатів дитини, якими ділиться на спільній зустрічі кожен учасник - вчитель, корекційні педагоги, психолог, асистент вчителя, батьки, - наголошує Ірина. - Кожне слово є однаково вагомим для ухвалення рішення. Завдання фахівці ІРЦ на такій зустрічі - класифікувати труднощі та потреби дитини, її сильні та слабкі сторони, щоби спільним колегіальним рішенням визначити рівень підтримки.

Як подати заявку на повторне комплексне оцінювання, дивіться в нашій інфографіці.

# data[].attributes.attachment_link.title
Рівні підтримки для дітей з ООП: що змінюється та які виклики | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Чи знаєте ви, що якщо ви - педагог і ще не мали досвіду роботи в інклюзивних умовах, то однаково вже

# data[].attributes.headline
Як підтримати учнів з ООП. Адаптації середовища, стратегій, завдань і оцінювання

# data[].attributes.subject
Як підтримати учнів з ООП. Адаптації середовища, стратегій, завдань і оцінювання

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Важливий чинник успішності інклюзивного навчання - розуміння педагогами глибинних потреб дітей з особливими освітніми потребами. Тоді вони зможуть забезпечити їм такі умови навчання, за яких дитина почуватиметься комфортно, а її навчання буде більш ефективним. Про це розповіла виконавча директорка Української асоціації поведінкових аналітиків, вчителька-логопединя й асистентка вчителя столичної школи №58 Ольга Малікова під час семінару "Підтримка учнів з ООП в інклюзивному навчанні: адаптації та модифікації" від ГО "Смарт освіта". Головне з першої частини семінару - про адаптації - читайте в статті "Нової української школи". У цій статті про:

навіщо потрібні адаптації в навчанні і які є різновиди;

пристосування середовища;

психолого-педагогічні стратегії;

адаптацію навчальних матеріалів та завдань;

систему та критерії оцінювання;

праймінг для стабілізації поведінки учнів з ООП.

ЩО ТАКЕ АДАПТАЦІЇ В НАВЧАННІ Й НАВІЩО ВОНИ ПОТРІБНІ

Адаптації та модифікації спрямовані, насамперед, на корекцію поведінкових особливостей дитини з ООП та надання їй якісних освітніх послуг (розуміння нею матеріалу, отримання освітніх навичок, стимулювання уваги та надання можливостей демонструвати свої знання), а також на соціальну адаптацію дитини в освітньому середовищі.

Головна відмінність цих двох понять у тому, що адаптація не передбачає зміни змісту навчання. Тобто йдеться про корецію підходів до навчання дитини з ООП, тоді як модифікація передбачає зміну навчальних планів і програм й, відповідно, очікуваного від них ефекту.

Проте, коли йдеться про навчання дитини з ООП, фахівці часто стикаються із ситуацією, коли ні адаптація, ні модифікація не спрацьовують. Так може відбуватися тоді, коли потреби дитини не визначені чітко, а дії кожного учасника освітнього процесу не описані та не узгоджені. Тобто коли підготовка до роботи з такою дитиною відбувається формально, "на папері".
Адаптації для дитини з особливими освітніми потребами треба проводити паралельно в кількох напрямах:

пристосування середовища;

психолого-педагогічні стратегії;

навчальні матеріали та завдання;

система та критерії оцінювання.

ПРИСТОСУВАННЯ СЕРЕДОВИЩА

Діти з ООП мають різні причини незадовільного стану здоров'я, а отже, потребують різних підходів до прилаштування середовища. І якщо це не спеціальна школа, то навряд чи можна очікувати, що для дитини із порушенням, наприклад, опорно-рухового апарату буде негайно зведено ліфт чи ескалатор для піднімання на вищі поверхи. Проте облаштування входу пандусами або розташування навчальних кабінетів на першому поверсі, так само як і доступність та пристосування для місць загального вжитку, - це те, що школа може вирішити самостійно.

Освітній простір у класі так само можна підлаштувати під потреби окремої дитини. Наприклад:

розміщення в класі, відповідно до потреб: поруч з учителем або, навпаки, на останніх партах з асистентом; біля вікна або стіни;

можна прикрити вікно поруч за допомогою жалюзі або, навпаки, відкривати його задля більшої освітленості робочого місця дитини;

для дітей із гіперактивністю та синдромом дефіциту уваги дуже важливі кінетичні та рухові нюанси, тож можна оснастити меблі додатковими гумками чи підставками для ніг, балансовими півкулями, килимками тощо;

варто розглянути доступність меблів та робочого місця дитини. Сьогодні є безліч можливостей зробити спеціальну парту чи оснастити її будь-яким приладдям. А можна зробити удосконалення і своїми руками. Для дітей з ООП дуже корисно тимчасово встановлювати спеціальний екран: поверхня парти з трьох боків огороджується індивідуальною кабінкою, наприклад, з картону, і дитина може працювати захищено від впливу довкілля та зовнішніх подразників. Екран можна знімати та встановлювати для виконання певних завдань.

ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНІ АДАПТАЦІЇ
Основне завдання фахівців у цьому напрямі - організувати для дитини з ООП зрозуміле та чітко визначене середовище, у якому вона може почуватися захищеною та працювати у своєму режимі й відповідно до своїх здібностей, а також забезпечити комунікацію з рештою дітей у колективі.
Розклад
Дітям з особливими освітніми потребами надзвичайно важливо мати чіткий покроковий "план дій": коли вони знають і розуміють, що за чим буде виконуватися, це дає їм змогу почуватися впевненіше. До того ж дослідження свідчать, що орієнтовно 70% інформації людина сприймає візуально. Тож у зоровому полі дитини треба розмістити: список правил та вимог навчального закладу, розклад та план уроків, покрокові інструкції.

Важливо також заздалегідь попереджати дитину з ООП про зміну розкладу чи незаплановані активності та мінімізувати періоди очікування виконання наступних завдань. Змушена бездіяльність і нерозуміння подальших дій можуть призводити до додаткового збудження і, відповідно, погіршення поведінки.
Зміна формату завдань
Таким дітям також варто розділяти завдання на кілька, меншої тривалості та складності. Це не означає спрощення завдань або змінення навчальної програми, а лише те, щоби надавати більше часу, покрокові інструкції, частіші повторення. Можливо також застосовувати нестандартні підходи - комп'ютерні технології, моделювання ситуацій, картки-інструкції й картки з наочним матеріалом тощо.
Перерви
Діти з ООП потребують і частіших перерв у навчанні. Тому для них рекомендується розробити систему додаткових перерв у 2-5 хвилин, наприклад, кожні чверть години під час звичайного уроку.

Вчитель або асистент вчителя, які працюють із дитиною, можуть робити їх на свій розсуд, стежачи за годинником. Або ж надати дитині можливість сповіщати про свою втому самостійно, але так, щоби не заважати вчитися решті класу. У цьому можуть допомогти спеціальні картки - якщо дитина піднімає таку картку, їй можуть надати перерву.

Перерв може бути не більше трьох за урок, щоби дитина вчилася не зловживати своїм особливим становищем. До того ж упродовж уроку можуть виникати моменти, коли така перерва небажана. Подібну ситуацію можна вирішити за допомогою спеціальної "стоп-картки" від учителя, щоби дитина розуміла, що як тільки буде закінчене завдання, над яким зараз працює клас, вона отримає бажаний відпочинок.

З дитиною має бути чітко обговорені та оформлені у візуальну інструкцію правила поведінки впродовж таких невеликих перерв, з огляду на її індивідуальні потреби. Адже комусь достатньо перевести увагу на улюблену іграшку, а комусь потрібно пройтися коридором.

Головне завдання такої додаткової перерви - дати учню можливість релаксації та перезавантаження для подальшого сприйняття інформації на уроці. Натомість жодні з цих дій не мають заважати навчанню класу.

АДАПТАЦІЇ НАВЧАЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ ТА ЗАВДАНЬ

Як уже говорилося, особливе значення для дітей з ООП мають різноманітні візуальні матеріали - розклади уроків, правила поведінки, нагадування і схеми роботи на уроці тощо. Усі ці матеріали повинні бути в зоровій доступності для такого учня.

Таблички й дозволи на додаткові перерви, покрокові інструкції виконання завдань та поділ на завдань на кілька частин також стануть у пригоді для адаптації дитини до роботи в класі та її комунікації з іншими учнями.
Поради:

Усі матеріали мають містити не лише текстову частину, але і яскраві картинки, фотографії, схеми.

Коли відомо про уподобання та зацікавлення дитини з ООП, варто використовувати образи, характеристики та предмети з цього списку. Наприклад, дитина цікавиться птахами або звірятками - отже, у візуальних матеріалах треба використовувати саме ці ілюстрації. Якщо серед уподобань - мультфільми чи комп'ютерна гра, то акцент робиться на героях та їхніх характеристиках тощо.

Використовувати діалоги та сюжети улюблених мультфільмів для пояснення теми уроку - також ефективно. Як і виконання завдань за допомогою комп'ютера (наприклад, якщо дитині складно писати ручкою, але вона вміє й хоче висловлювати свою думку письмово).

Варто надавати інформацію в такій формі, яка пускає в дію органи чуття, що найбільш розвинені в цієї дитини (наприклад, дозволяти користуватися аудіокнигами замість друкованих, якщо сприйняття аудіотексту більш ефективне, ніж читання).

Також можна надавати такій дитині змогу обирати методику виконання завдання (методику, але не зміст самого завдання!): писати ручкою чи олівцем, відповідати на запитання усно чи письмово, читати чи слухати тощо.

СИСТЕМА ЗАОХОЧЕННЯ ТА КРИТЕРІЇ ОЦІНЮВАННЯ

Підходи до оцінювання та заохочення дітей з ООП так само різняться від подібного для інших учнів. Дитина має бачити не лише кінцевий результат, але і свої проміжні досягнення. А також розуміти, які її дії призводять до досягнення відповідної мети.

Задля цього так само під індивідуальні потреби дитини розробляють наочні таблиці та графіки досягнень і заповнюються разом із дитиною: зірочки, смайлики, наліпки, картинки - усе це можна і треба використовувати тоді, коли є, за що хвалити дитину з ООП. Це може бути не лише досягнення в навчанні, але і приклади "правильної" поведінки, дотримання правил, виконання завдання чи його частини вчасно.

За кожне правильне та вчасне виконання завдання дитину варто заохочувати приємними дрібницями - додатковою перервою, переглядом улюбленої книги чи картинок, можливістю потримати в руках іграшку, дозволом встати чи пройтись, відвідати ресурсну кімнату, пострибати на батуті тощо.

ПРАЙМІНГ ЯК ОСНОВА СТАБІЛІЗАЦІЇ ПОВЕДІНКИ ДИТИНИ З ООП

Праймінг - це метод підготовки дитини з ООП до певної діяльності, яку вона має завершити. За цією методикою дитину заздалегідь готують до певної ситуації: показують схожі матеріали, які будуть використовуватися під час виконання завдання, пояснюють послідовність майбутніх подій і правил, які будуть діяти, знайомлять із людьми, які будуть у цьому задіяні. Проте така підготовка не передбачає навчання чи проходження досвіду заздалегідь.
Приклади праймінгу:
Підготовка дитини до початку навчального року в новій школі. Тоді батьки чи опікуни можуть напередодні привести дитину в школу, пройтися класами та коридорами, познайомитися з вчителями та асистентом, посидіти за партою.

Так само, якщо дитина переймається через контрольну роботу, можна заздалегідь показати їй друковані матеріали, подібні до тих, що будуть на контрольній, заповнені тести, малюнки - тобто приклади роботи, яка очікуватиметься від учня наприкінці такого завдання.
Отже, адаптація дитини з ООП - складний, але креативний і цікавий процес. Будь-яке рішення може стати визначальним на цьому шляху. Варто пам'ятати, що варіативність і гнучкість - основа успішності цієї справи. Тож не бійтесь експериментувати, але пам'ятайте: для того, аби ваш експеримент був вдалим, перш ніж вдатися до адаптації середовища, потрібно зрозуміти й визначити індивідуальні потреби дитини з ООП. Анна Степанова-Камиш, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - ArturVerkhovetskiy, Depositphotos Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як підтримати учнів з ООП. Адаптації середовища, стратегій, завдань і оцінювання | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Важливий чинник успішності інклюзивного навчання - розуміння педагогами глибинних потреб дітей з особливими освітніми потребами. Тоді вони зможуть забезпечити їм такі умови навчання, за яких така дитина почуватиметься комфортно, а її навчання буде більш ефективним.

# data[].attributes.headline
Українські діти з особливими освітніми потребами: як навчають за кордоном?

# data[].attributes.subject
Українські діти з особливими освітніми потребами: як навчають за кордоном?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
651 тис. українських школярів перебувають за кордоном. Особливо складно адаптуватися до нового життя дітям з особливими освітніми потребами (ООП). Напередодні літніх канікул родини думають про наступний навчальний рік. Хтось планує повертатися, хтось прагне більш ефективно, ніж торік, допомогти дитині, є й ті, хто підшукують нові школи. Як українським дітям із ООП навчатися за кордоном?

Зазвичай у новій країні для дітей з аутизмом, вадами зору, слуху батьки обирають домашнє навчання або дистанційне в українській школі. Адже психологічне навантаження і так велике. Учні, що виокремлюються серед однолітків, без знання мови країни почуваються у місцевих школах зовсім розгубленими. Батьки шукають оптимальне рішення та дуже повільно занурюють у нове середовище. Але не всюди є така можливість.

У низці країн Європи освіта обов'язкова у повному сенсі: кожна дитина шкільного віку, яка тут опинилася, має навчатися у місцевому закладі освіти. Якщо не зважати на це правило, ховати школяра, закривати очі на прогули, варто розраховувати на візити соціальних служб, перевірки та різноманітні санкції (від штрафів до тимчасового вилучення дитини). У соцмережах мами й тата навіть звуть таке навчання "примусовим". Утім, у цих же країнах інклюзія на досить високому рівні, тож, можливо, плюси збалансовують мінуси. Чимало родин лише нині розібралися у системах освіти країн, де проживають. І якщо попервах йшлося про школу "аби взяли, будь-яку, це на місяць", на наступний навчальний рік вже шукають найкращі з доступних варіанти. Краще перервати ефективне навчання, коли війна скінчиться, та повернутися додому, ніж втратити час і мотивацію дитини до занять.

Швеція славиться суворістю вимог відвідування школи та давніми традиціями інклюзії. Ніяких "Я залишила його вдома через нежить" або "Ми були у гостях" тут не враховують. Навіть один пропущений день навчання без довідки від лікаря забезпечить прискіпливу увагу до родини.

Але й для дітей з ООП тут роблять багато. Ідея спецшкіл у цій країні не прижилася одразу, тож уже двісті років тут усі діти навчаються разом. Утім, до 70-х років минулого сторіччя йшлося більше про інтеграцію: школярів вчили поважати чужі особливості та навчали в одному класі. Нині це справді інклюзія: вчителі допомагають розкрити здібності кожної дитини та збагатити цим життя класу. Гасло: "Одна школа - для всіх" означає, що учень отримає допомогу необхідного рівня, спеціальне обладнання та матеріали, щоб почуватися комфортно. А натомість він, якщо захоче, гратиме у шкільній виставі, співатиме, танцюватиме. Інвалідний візок або слуховий апарат - не перепона. Навіть дітей, у яких збережена рухливість лише пальців, вчать малювати й прикрашають клас їхніми роботами.

Спецшколи є, але їх мало, і лише двох видів для найскладніших випадків: для дітей з інтелектуальними порушеннями та з комплексними порушеннями. Туди направляє спеціальна комісія - і лише після невдалої спроби повчитися у звичайній школі.

У Ісландії взагалі немає такої форми навчання, як домашнє, сімейне, екстернат. Та діти тут люблять школу. Кожному учневі дає змогу почуватися цінним у класі неформальна інклюзія. Індивідуальний підхід (для зручності дитини змінюють навіть кількість та порядок занять), запрошені фахівці, додаткові заняття, пошук ресурсів. До слова, такі послуги отримує кожен п'ятий школяр. Адже окрім дітей з ООП, інклюзія охоплює тих, чиї батьки у складній життєвій ситуації, психологічні проблеми, біженців, тих, кому треба більше часу для вивчення матеріалу.

У Норвегії усі спецшколи були зачинені 30 років тому. Є дві форми інклюзії: коли у класі 1-2 дитини з ООП або ж так звані взаємодійні класи. Другий варіант - це коли група до 10 дітей складається лише з учнів, які мають особливі потреби. А ось мистецтвом, спортом, технологіями вони займаються з іншими однолітками у змішаному класі. Цю форму пропонують батькам тих дітей, яким не підходить звична нам форма інклюзії. У таких класах у кожної дитини є асистент, а тему пояснюють учитель та його помічник.

У Фінляндії окрім цих форм інклюзії, є ще одна: класи, де 5-7 дітей з ООП, зазвичай з інтелектуальними порушеннями. У такому класі працює два вчителі. Один орієнтується саме на цих учнів, другий - на решту.

Данія - виняток серед Скандинавських країн: в інклюзії лише один із 16 дітей з ООП. Але не варто хвилюватися, адже ця країна виняток також стосовно шкільної політики: тут питання освіти дитини вирішують батьки, і на навчанні у місцевій школі не наполягають.

Нідерланди - ще один виняток. Тут все ще роблять ставку на спецшколи, яких аж 14 видів. Нині вони оновлені, адже кожен такий заклад освіти має партнера - масову школу, яка допомагає проводити навчання на сучасному рівні. Спецшкола ж ділиться особливими методиками навчання дітей з ООП з учителями, що працюють в інклюзивних класах.

Батьки обирають, навчати дитину в школі за місцем проживання чи у рекомендованій спецшколі. Втім, є й обов'язкові моменти. І не лише те, що школяр повинен ходити на заняття з 5 років. Якщо до Нідерландів приїхала родина з дитиною з ООП від 3 років, її мають поставити на облік у спеціальному консультаційному центрі. Родина отримає різноманітну допомогу: безкоштовні заняття за потреби з дефектологом, логопедом, психологом, реабілітологом. Соціальний працівник регулярно побуде з дитиною, щоб дати мамі відпочинок. А якщо родина обере інклюзію, з учнем додатково працюватиме "служба шкільного консультування": спецпедагоги, психологи, залучені експерти.

Австрія, Велика Британія пройшли шлях від спецшкіл до інклюзії. Колись там були навіть спецшколи для дітей з емоційно-вольовими розладами. Нині у спецшколах навчаються лише діти зі значними порушеннями слуху, зору та інтелекту. Решта - в інклюзивних класах, де навчається двадцять дітей, до чотирьох з них мають особливі освітні потреби. Помічником вчителя є спеціальний педагог, який глибоко знає методики викладання учням саме з тією нозологією, яка є в класі.

У Німеччині п ів сторіччя тому відбулася реформа: відтоді родина, де є дитина з ООП, має право вільно обирати, де їй навчатися. Існує велике різноманіття варіантів. Наприклад, діти мають змогу відвідувати масову школу, а після уроків отримувати корекційно-реабілітаційні послуги у спецшколах. Вчитися у спецшколах, а на гуртки, студії, свята приходити до певної масової школи. Десь спецпедагоги працюють у штаті та консультують за потреби учнів. У інших регіонах вони щодня працюють разом із вчителем. Приблизно половина дітей з ООП навчається у спецшколах, куди, за бажання батьків, скеровує консиліум: учителі, лікар та освітній експерт із інклюзії. Для підтримки тих, хто вчиться в інклюзії, існують медико-соціальні служби, ресурсні та консультативні центри, реабілітаційні заклади.

79 тис. учнів стали внутрішньо переміщеними дітьми. Звісно, тих, хто має особливі освітні потреби, складніше за інших влаштувати у місцеві школи. Частина ВПО теж хочуть з вересня змінити формат навчання дітей. Скажімо, дистанційні заняття мало що дають дітям з аутизмом, але батьки вважали, що це лише на місяць, бо війна скоро закінчиться. Тож у пошуках школи батьки мають знати, що їм не мають права відмовляти.

Лист МОН № 1/3710-22 від 28.03.22 року "Про роботу інклюзивно-ресурсних центрів та організацію освітнього процесу для осіб з особливими освітніми потребами у період воєнного стану"зобов'язує школи приймати за новим місцем проживання усіх внутрішньо переміщених дітей з ООП та організовувати очне, змішане чи дистанційне навчання. Під час дії воєнного стану для створення інклюзивного класу досить заяви одного з батьків та довідки ВПО. Щодо висновку інклюзивно-ресурсного центру (ІРЦ) про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини: якщо він є, треба додати. Якщо був, але його втрачено, можна отримати копію на порталі "ІРЦ" або у відповідному мобільному застосунку. Також висновок може надати місцевий ІРЦ.

Клас чи інклюзивну групу створюють тимчасово, доки дитина з ООП не повернеться додому.

А Кабмін постановою №483 від 26 квітня 2022 року спростив умови надання освітніх послуг дітям з ООП у період воєнного стану. Можна подавати копії документів. Кількість учнів з ООП в інклюзивних класах не обмежується. Для учнів, які навчаються в різних інклюзивних класах, для проведення окремих занять можуть функціонувати інклюзивні міжкласні групи (у тому числі - різновікові). Кількість учнів у них - не більше дванадцяти.

Корекційні та психолого-педагогічні послуги нині мають право надавати не лише вузькопрофільні фахівці, а працівники ІРЦ та вчителі. Також дистанційно залучають фахівців ІРЦ, які працювали з дитиною раніше, за основним місцем проживання.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Українські діти з особливими освітніми потребами: як навчають за кордоном?

# data[].attributes.attachment_link.description
651 тис. українських школярів перебувають за кордоном. Особливо складно адаптуватися до нового життя дітям з особливими освітніми потребами (ООП). Напередодні літніх канікул родини думають про наступний навчальний рік. Хтось планує повертатися, хтось прагне більш ефективно, ніж торік, допомогти дитині, є й ті, хто підшукують нові школи. Як українським дітям із ООП навчатися за кордоном?

# data[].attributes.headline
Інклюзія: В Україну прийшла міжнародна діагностика

# data[].attributes.subject
Інклюзія: В Україну прийшла міжнародна діагностика

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Усього методик 5. Conners-3 виявляє розлад дефіциту уваги та гіперактивність. До слова, за світовою статистикою, одна дитина з 30 має цю особливість, як розповіла керівник директорату інклюзивної та позашкільної освіти МОН Валентина Хіврич. Тож у кожному класі може бути принаймні один такий учень.

Розлади аутистичного спектра виявляє опитувальник CASD, який дає змогу відокремити їх від затримки розвитку, інтелектуальних порушень. А завдяки методиці PEP-3 можна оцінити на момент обстеження розвиток комунікації, моторики, соціальних навичок, самообслуговування. Розлади аутистичного спектра, за статистикою, виявляють в однієї дитини з 68.

Ще дві методики призначені для визначення інтелектуального рівня розвитку дитини. Шкала Векслера для дітей (WISC-IV) - традиційний, широко відомий тест. А ось Leiter-3 (міжнародна шкала продуктивності) - унікальна методика, яка дає змогу перевірити розвиток дітей, які не говорять, тож не можуть відповідати на запитання першого тесту.

Зараз ідеться про співпрацю ІРЦ з психіатрами, щоб доповнювати роботу один одного: методики медичної та психолого-педагогічної діагностики.

Основний крок, завдяки якому стає можливою діагностика, - навчання фахівців. Навесні вперше для цього підготували "тренерів для тренерів". Лише половина учасників отримала сертифікат і право вчити фахівців ІРЦ. Серед них є провідні психологи компанії, яка проводила це навчання та іспит "OS Україна",Катерина Шкуропат (вона відповідала за теорію) та Марина Носик (практичні кейси). За їхніми словами, стандартизовані інструменти вимагають і жорстких кваліфікаційних вимог до тих, хто буде ними користуватися. У кожному місті, містечку, селі має бути однакова якість тестування. Тож на запитання "Вам шкода додати кілька балів?" тренерки не велися. Іспити в липні склали далеко не всі з тих, хто пройшов навчання коштом держави: з 869 спеціалістів - 408.

Чимало психологів сподівалися, що пройдуть, бо вони єдині фахівці в районі, і не вірили, що оцінювання буде чесне та серйозне. Тому провели другий тур іспитів. Але цього разу з 276 психологів іспит склали 99 фахівців. Відтепер понад 500 фахівців ІРЦ, які мають сертифікати, будуть внесені до світового реєстру психологів, котрі користуються сучасними методиками. Адже організація, яка надавала в Україні сертифікати фахівцям, входить до Європейської Асоціації Психологів і відповідає всім вимогам.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзія: В Україну прийшла міжнародна діагностика - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Усього методик 5. Conners-3 виявляє розлад дефіциту уваги та гіперактивність. До слова, за світовою статистикою, одна дитина з 30 має цю особливість, як розповіла керівник директорату інклюзивної та позашкільної освіти МОН Валентина Хіврич. Тож у кожному класі може бути принаймні один такий учень.

# data[].attributes.headline
«Кінезіологічні вправи, як засіб розвитку для дітей з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.subject
«Кінезіологічні вправи, як засіб розвитку для дітей з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.headline
Як поєднати інклюзію та інновації?

# data[].attributes.subject
Як поєднати інклюзію та інновації?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьогодні в інклюзивних класах українських шкіл навчаються близько 20 тисяч учнів з особливими освітніми потребами. Головне завдання інклюзії - щоб кожна дитина почувалася включеною в освітній процес та шкільне життя. Зробити інклюзію ефективною та реальною допомагають сучасні інновації. Розбираємо, що таке інклюзивне навчання та як інтерактивні парти здатні допомогти кожній дитині.

Інклюзивна освіта - це та складова гуманітарної політики кожної сучасної країни, яка свідчить, наскільки її суспільство захищає невідчужувані права людини. У 2017 році Україна ухвалила новий Закон "Про освіту". Згідно з ним діти з особливими освітніми потребами мають повне право здобувати освіту в усіх навчальних закладах.

У справді інклюзивному середовищі кожна дитина почувається безпечно та має відчуття приналежності до колективу.

Усі діти мають навчатися разом у всіх випадках, коли це можливо, незважаючи на певні труднощі чи відмінності, що існують між ними.

Навчальні заклади мають визнавати і враховувати різноманітні потреби своїх учнів шляхом узгодження різних видів і темпів навчання.

Забезпечення якісної освіти для всіх шляхом розробки відповідних навчальних планів, прийняття організаційних заходів, розробки стратегії викладання, використання ресурсів та партнерських зв'язків зі своїми громадами.

Діти з особливими освітніми потребами мають отримувати будь-яку додаткову допомогу, яка може знадобитися їм для успішного процесу навчання.

Інтерактивні парти є найбільш ефективним засобом, який гарантує солідарність, співучасть, взаємоповагу, розуміння між дітьми з особливими потребами та їхніми ровесниками.

Із принципами інклюзивної освіти розібралися. Тепер пропонуємо розібратися, що таке інтерактивна парта. А головне, в чому саме її цінність для ефективної інклюзивної освіти.

Мультимедійна парта - це сенсорна панель у зручному і компактному корпусі. Майже всю площу займає яскравий сенсорний екран, що захищений надміцним склом. Тобто дитина може просто на нього покласти зошит і писати. Або ж логічніше використати сенсорні робочі аркуші. Екран реагує на дотик пальцем, спеціальним пером чи будь-яким непрозорим предметом, наприклад, кулькою, що актуально для дітей з особливими освітніми потребами.

Головною перевагою інтерактивної парти є те, що віднині ми не ділимо дітей за здібностями чи потребами. За одним і тим самим приладом можуть займатися і діти з особливими освітніми потребами, і без них. Отже, більше не потрібно вживати фразу: "Це тільки для...", формуючи комплекси одразу в кількох дітей.

Мультимедійна парта з успіхом може замінити шкільну, байдуже, чи стоїть вона в класі чи вдома.

Інтерактивна парта підійде для дітей будь-якого віку, адже її можна регулювати по висоті. Окрім цього, можна змінювати кут нахилу самого екрана, щоб дитині було максимально комфортно працювати за партою.

Навіть дітям з вадами зору буде комфортно взаємодіяти з таким навчальним девайсом.

Корекційні заняття з використанням сучасних сенсорних пристроїв також здатні позбавити дитину страху перед навколишнім світом. Це сприяє швидшій адаптації дитини.

Завдяки яскравому наповненню та звуковому супроводу процеси сприйняття та запам'ятовування працюють активніше. Ігри типу "Що зникло?" допомагають дитині розвивати увагу. Додатки для пошуку відповідностей формують у дитини візуальні та асоціативні зв'язки між різними предметами. Такі завдання допомагають побудувати нові нейронні зв'язки та покращують мозкову діяльність. "Спіймай муху" - одна з найулюбленіших ігор як дітей, так і викладачів. Вона допомагає тренувати швидкість реакції та просторову координацію в дитини з особливими освітніми потребами.

Ігри на повторення звуків та аудіосупровід інших навчальних додатків дозволяють дитині отримати більш чітке та конкретне уявлення про звуки і вже самостійно намагатися їх відтворювати.

Інстальовані додатки допоможуть дитині з вадами мовлення доносити свої думки не тільки текстом, а й візуально, створюючи цілі графічні історії.

З інтерактивною партою дитина з порушенням зору отримує можливість чути все, що відбувається на екрані парти. Навіть якщо урок проходить дистанційно, дитина точно зможе засвоїти весь матеріал уроку.

Окрім навчальних потреб інтерактивна парта - це також цікава розвага і потужна мотивація. Сенсорні прилади - яскраві та цікаві. Звісно, дітям хочеться якомога більше часу проводити з ними. І коли вчитель обіцяє 10 хвилин у кінці уроку дозволити учням погратися з мультимедійними додатками сенсорної парти, вони працюють значно активніше.

Інша перевага такої парти - за нею можна працювати колективно. Інтерактивна парта підтримує 10 одночасних дотиків. Такий вид взаємодії сприяє розвитку комунікації та емпатії. Вчить дітей толерантності та ввічливості, прибирає можливі емоційні бар'єри у спілкуванні з однолітками.

Діти з особливими освітніми потребами не повинні залишатися замкненими у своїх домівках або спеціалізованих групах. Їм потрібне спілкування з однолітками, їм потрібен реальний світ. Світ, у якому похід у садочок чи до школи - буденна справа. Світ, у якому їх розуміють, підтримують та надають можливість проявити свою особистість. Саме таку можливість дає створення інклюзивних класів у школах. А для вчителя інтерактивна парта - це додатковий, зручний та цікавий інструмент, що дозволяє розвивати, а іноді й комунікувати з дитиною без спеціалізованих знань та навичок.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Новини партнерів

# data[].attributes.attachment_link.title
Як поєднати інклюзію та інновації?

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні в інклюзивних класах українських шкіл навчаються близько 20 тисяч учнів з особливими освітніми потребами. Головне завдання інклюзії - щоб кожна дитина почувалася включеною в освітній процес та шкільне життя. Зробити інклюзію ефективною та реальною допомагають сучасні інновації. Розбираємо, що таке інклюзивне навчання та як інтерактивні парти здатні допомогти кожній дитині.

# data[].attributes.headline
Інклюзивна освіта. Досвід Німеччини

# data[].attributes.subject
Інклюзивна освіта. Досвід Німеччини

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Головіна

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзивна освіта. Досвід Німеччини

# data[].attributes.attachment_link.description
Інклюзивна освіта – вже не новинка для України, але все ще те – що тільки розвивається. Водночас, в інших країнах інклюзивна освіта