# data[].attributes.body
А чи знаєте ви, що поруч із Землею є планета-сестра? Розташувалася вона слідом за Меркурієм, тобто в Сонячній системі посідає друге від нашого світила місце. Ця планета — Венера.
Назвали її так на честь римської богині весни й родючості. Пізніше її почали асоціювати з грецькою богинею любові та краси Афродитою.
До отримання перших знімків поверхні Венери люди вважали її «близнюком» Землі. І справді: обидві планети утворилися в один період, мають майже однаковий розмір і вагу. Панувала думка, ніби Венера — така сама, якою була Земля за первісних часів: там спекотно й волого, ростуть величезні тропічні дерева та папороті, а між ними блукають гігантські ящери… Розглянути поверхню планети в телескоп не вдавалося — через непроникний шар хмар, якими постійно оповита Венера. Саме тому планету вважали дуже дощовою та багнистою.
Тільки у XX столітті вчені змогли нарешті розпочати дослідження Венери. Уможливило цей процес створення автоматичних міжпланетних станцій. У 1975 році було отримано перші чорно-білі фотографії, на яких виразно видно, що планета ця аж ніяк не тропічна. А коли через 7 років удосконалені апарати передали кольорові знімки, стало зрозуміло, що Венера — це справжнісіньке пекло.
Діаметр Венери лише на 600 км менший від земного й становить 12 104 км. Навколо своєї осі Венера обертається в напрямку, протилежному руху інших планет Сонячної системи, — зі сходу на захід (так само рухається ще одна планета в нашій системі — Уран). Один її оберт навколо осі — це 243 земні доби. А ось венеріанський рік — лише 225 земних діб. Отже, день на Венері триває довше, ніж рік! Атмосфера планети дуже щільна. Складається вона переважно з вуглекислого газу, що створює парниковий ефект: атмосфера пропускає сонячні промені, а назад у космос їх не віддає. Через це ані вдень, ані вночі температура на Венері не змінюється, незважаючи на повільне обертання планети. На її поверхні постійно панує запаморочлива спека — близько 460˚С. Блискавки у венеріанській атмосфері виникають удвічі частіше, ніж у земній. Це явище має назву «електричний дракон Венери».

То що побачила б людина, опинившись на Венері? Помилуватися Сонцем або Землею їй точно не вдалося б — через величезне нагромадження хмар, що ніколи не зникають. Складаються ці жовтувато-брудні хмари переважно з отруйних пар кислот. Мальовничими пейзажами Венера теж потішити не зможе. Уся її поверхня — це скелясті пустелі, величезні кратери й тисячі вулканів (деякі з них досі активні).
Чому на Венері не вийде побігати наввипередки? «Винна» в цьому знову-таки щільна атмосфера планети. Простий приклад: якщо на Венері підкинути монету, то на поверхню вона опускатиметься повільно, ніби крізь шар води. Ходити планетою так само важко, як і морським дном, а бігати майже неможливо.
Іноді тіні від предметів на Землі з’являються через світло… Венери! Її щільні хмари чудово відбивають сонячні промені, тому планета така яскрава. Венеріанська орбіта ближча до Сонця, ніж земна, тож на нашому небі Венера ніколи надто не віддаляється від світила. Раз на 7 місяців Венера стає найяскравішим об’єктом у західній частині вечірнього неба. Її так і називають — «вечірня зоря».

# data[].attributes.body
Ми — мешканці Землі, найпрекраснішої планети в доступному зорові космосі. У Всесвіті незліченна кількість зір, що утворюють гігантські скупчення — галактики, і найрізноманітніших планет — від мініатюрних до гігантських. Та саме Земля стала нашою домівкою. І вона — чудова!
То що ж сьогодні відомо людству про свій космічний дім — Землю? Наша планета — кругла, вона обертається навколо Сонця й навколо своєї осі.
Земля має один супутник — Місяць, що рухається навколо неї на відстані близько 400 тис. км. Обертаючись навколо Землі, Місяць устигає зробити повний оберт навколо своєї осі. Тож ми завжди бачимо тільки один його бік.
Зміна дня й ночі на нашій планеті відбувається тому, що Земля, обертаючись навколо своєї осі, по черзі «підставляє» Сонцю різні боки. Коли Сонце освітлює один бік планети — там день, водночас на протилежному боці — ніч. Тривалість світлового дня й ночі залежить від пори року й від місця на самій планеті.
Наприклад, на полюсах улітку тижнями триває полярний день — сонце не заходить за обрій, а взимку настає довга-довга полярна ніч.
Зміну пір року на нашій планеті вчені пояснюють так. Вісь обертання Землі нахилена щодо орбіти. У зв’язку з таким нахилом повернена до Сонця півкуля отримує більше тепла, тому тут літо, а на протилежній півкулі тепла менше — там у цей час зима.
Повний оберт навколо Сонця Земля здійснює за 365,25 доби. Цей проміжок часу дістав назву рік. У звичайному році 365 днів. Раз на чотири роки ми додаємо до року ще один день, який утворився з накопичених чвертей. Такий рік має вже 366 днів і називається високосним. Вигідна (і найголовніша!) відмінність Землі від інших планет — це наявність навколо неї повітряної «ковдри», або атмосфери (від грец. Athmos — пара і sphaira — куля). Без такої оболонки життя на Землі було б неможливим. Атмосфера захищає нашу планету від перегрівання й переохолодження, а також від нищівного граду космічних уламків— у її щільних шарах вони згорають на шляху до Землі.

Перший космонавт Юрій Гагарін, побачивши нашу планету з космосу, вигукнув: «Земля… Яка краса!», — а потім додав: «Небо дуже чорне. Земля блакитна. Усе видно дуже ясно». І немає нічого дивного в тому, що Землю називають блакитною планетою. Адже більша частина її поверхні вкрита водами Світового океану. Це величезні маси солоної води, що її містять чотири океани  і численні моря.

# data[].attributes.body
Марс — остання планета земної групи Сонячної системи (за ним, як відомо, розташований пояс астероїдів). Названо планету ім’ям давньоримського бога війни Марса (у давньогрецькій міфології — Арес).

Вивчати Марс почали дуже давно — понад 3,5 тисячі років тому, ще в Давньому Єгипті. Червонястий «вогник» у нічному небі завжди привертав увагу вчених і просто допитливих спостерігачів.

Проте ретельні телескопічні дослідження почалися тільки наприкінці XIX — на початку XX століття. Саме тоді виникла ідея про те, що Марс може бути населений розумними істотами. Починаючи з 1964 року відбувалися місії з дослідження планети, але жоден з апаратів, які її «відвідали», не здобув доказів життя на Марсі. Щоправда, завдяки цим польотам люди значно більше дізналися про «червону планету».

Марс — четверта від Сонця планета. Він майже вдвічі менший і приблизно в 10 разів легший за Землю. Через такі розміри планети сила тяжіння на ній значно поступається земній. Приміром, людина вагою 45 кілограмів на Марсі важитиме лише 17. А підстрибнути зможе втричі вище.Марсіанський рік триває 687 днів, проте доба лише на 37–39 хвилин довша за земну.

У Марса є два супутники — Фобос і Деймос (у перекладі з давньогрецької— «страх» і «жах»). Так у грецькій міфології звали братів-близнюків, синів войовничого бога Ареса (тобто Марса), що супроводжували батька в усіх битвах.

За космічними критеріями супутники ці просто крихітні — 27 і 15 кілометрів у діаметрі; вони мають неправильну форму, що нагадує картоплину. Як і наш Місяць, Фобос і Деймос завжди обернені до своєї планети тільки одним боком.

Умови для життя на Марсі надзвичайно несприятливі: навіть найспекотнішого літа температура тут не перевищує відмітку в +20°С, а зими взагалі люті — на полюсах планети може бути до –153°С. Місцеве повітря теж непридатне для життя: кисню в марсіанській атмосфері вкрай мало, натомість повно шкідливого вуглекислого газу. З початком зими він замерзає, перетворюючись на сухий лід. Такого льоду на Марсі значно більше, ніж водяного. Сніг і сухий лід скупчуються на полюсах планети.

Марс може пишатися гігантськими деталями свого рельєфу. Наприклад, згаслий вулкан Олімп — найвища гора в Сонячній системі. Висота її сягає 27 кілометрів, а основа за площею як Велика Британія. Олімп настільки велетенський, що його не можна повністю побачити з поверхні Марса — частина вулкана ховається за горизонтом.

Окрім мегависочин, поверхню Марса «прикрашає» система глибоких каньйонів, відома як Долини Маринера. Це гігантські розломи завдовжки 4500 км мають ширину 200 км і глибину до 11 км. Долини Маринера настільки величезні, що коли з одного боку системи вже настала ніч, другий ще освітлюється сонячним світлом. Як виникли ці каньйони наразі невідомо. Але вчені припускають, що тріщини на поверхні Марса утворилися декілька мільярдів років тому, коли планета охолоджувалась.

Чому Марс червоний? Марс нескладно знайти на нічному небі: серед білих мерехтливих зірок він єдиний світиться червонястим світлом. При цьому, як і всі планети, він не мерехтить. На знімках, зроблених апаратами поблизу поверхні планети, видно, що марсіанський ґрунт червоно-бурого кольору.

А все тому, що він містить чимало окису заліза, простіше кажучи — іржі. Навіть небо над Марсом не блакитне, а тьмяно-рожеве — через «іржавий» пил, що постійно зависає в атмосфері. Дуже часто на Марсі лютують скажені бурі, під час яких угору злітають велетенські хмари пилу та мчать над планетою з величезною швидкістю…

Не зважаючи на те, що в деяких зонах планети природні умови наближені до земних, люди там не можуть оселитися. Заселення Марса поки що лише мрія: учені ще не знайшли спосіб подолання головних проблем — низького тиску та високого рівня радіації.

# data[].attributes.body
Юпітер – 5-та планета сонячної системи, розташована далі за поясом астероїдів. Це одна з п'яти планет, видимих неозброєним оком з Землі.
Юпітер - найбільша планета Сонячної системи, що складається з газу, шари якого знаходяться в постійних вихреподібних рухах. Діаметр Юпітера величезний - 143 000 км (для порівняння: діаметр Землі 13 000 км). Не зважаючи на свої великі розміри, Юпітер дуже швидко обертається навколо своєї осі (за 9 год 50 хв) через що діаметри на полюсах планети стиснуті, а екватор розтягнутий. На Юпітері найкоротший день в Сонячній системі.
Розміри Юпітера перевищують розміри Землі у 318 разів, і якби він був ще більший приблизно в 60 разів, то мав би всі шанси стати зіркою.
На Юпітері є атмосфера, проте її склад зовсім не такий, як на Землі.
Кисню на планеті немає, отже, відсутня вода - основа життя. За іншою гіпотезою лід в атмосфері Юпітера все-таки є.
Мабуть, жодна планета нашої системи не викликає стільки суперечок в науковому світі. Особливо багато суперечностей пов'язано з внутрішньою будовою Юпітера.
Юпітер має 79 супутників. Найбільші серед них мають назви Іо, Європа, Ганімед, Каллісто. Супутник Юпітера Ганімед є найбільшим в Сонячній системі. Ганімед за розмірами більший ніж планета Меркурій.

# data[].attributes.body
Сатурн є шостою за рахунком планетою від Сонця.
Період обертання планети по орбіті складає 29 років, а час обороту навколо своєї осі - майже 10 год 40 хв.
Сатурн є другою за розміром і масою планетою Сонячної системи після Юпітера.
Сатурн – газовий гігант.
Головною особливістю Сатурна, що відрізняє його від інших планет, є величезна система кілець - її ширина становить майже 115 тис. км при товщині близько 5 км. Складовими елементами цих утворень є частки (їх розмір доходить до декількох десятків метрів), що складаються з льоду, оксиду заліза і кам'яних порід. Крім системи кілець ця планета має велику кількість природних супутників - близько 60. Найбільшим є Титан (цей супутник другий по величині в Сонячній системі).
Сатурн не може підтримувати життя в тому, в якому ми його знаємо вигляді (через те, що складається з газу і не має твердої поверхні). Однак, на деяких супутниках Сатурна умови для життя сприятливіші (хоча досі жодних проявів життя на супутниках Сатурна не виявлено).
До Сатурна відправляли тільки 4 космічні апарати: "Піонер-11", "Вояджер-1", "Вояджер-2" і "Кассіні". Останній апарат понад 10 років займається дослідженням газового гіганта, його кілець і супутників.

# data[].attributes.body
Нептун - це останній з чотирьох газових гігантів, що входять в Сонячну систему. Він розташований на восьмому місці по віддаленості від сонця. Завдяки синьому кольору планета отримала свою назву на честь давньоримського владики океану - Нептуна.
Оскільки цю планету неможливо побачити неозброєним оком цю планету відкрили відносно недавно лише 1846 року за допомогою математичних розрахунків.
Цей газовий гігант дуже швидко обертається навколо своєї осі. Повний екваторіальний оберт займає всього 18 годин.
Нептун має тоненькі кільця, які складаються з дрібних частинок криги та пилу (на даний момент їх відкрито 6). Ще планета має 14 супутників.
Нептун складається здебільшого з льоду, і відноситься до групи крижаних гігантів.
Величезна відстань до Нептуна не дозволяє точно встановити його внутрішню структуру.
Температура основи коливається в діапазоні від 2500-5500 градусів Цельсія. Попри таку високу температуру, лід залишається у твердому стані, це відбувається через високий тиск в надрах планети.
Атмосфера Нептуна - зовнішня газова оболонка планети, товщина її приблизно дорівнює 5000 кілометрів, основний її склад - водень і гелій. Чітко вираженої межі між атмосферою і крижаним шаром немає, щільність поступово підвищується під масою верхніх шарів. Ближче до поверхні гази під тиском перетворюються в кристали, яких стає все більше, а після ці кристали повністю перетворюються в крижану кору.
На поверхні Нептуна дуже активний і нестабільний клімат. Тут панують шалені вітри та неймовірно низькі температури. У верхніх шарах атмосфери швидкість вітру часто перевищує 600 метрів на секунду.
На думку вчених Нептун сформувався значно ближче до Сонця на ранніх етапах історії Сонячної системи та згодом під впливом гравітаційних сил він віддалився до його сьогоднішнього положення.

# data[].attributes.body
Уран – 7-ма планета Сонячної системи.
Ця незвичайна планета видніється в синіх і зелених кольорах. Проте її можна побачити тільки в телескоп. Неозброєним оком її не  видно.
Найменша планета серед усіх газових гігантів, проте незрівнянно велика порівняно із Землею.
Уран – найхолодніша планета Сонячної системи. Найнижча температура, зареєстрована на Урані, становить -224 ° C, це навіть навіть холодніше в порівнянні з більш видаленим від Сонця Нептуном. Такі низькі температури пов’язані з тим, внутрішнє тепло планети менше, ніж у інших планет-гігантів в Сонячній системі. Причина цього невідома.
Як і Венера, Уран обертається в протилежну від решти планет сторону.
Унікальність Урана ще в тому, що його вісь обертання сильно нахилена, ніби планета лежить на боку. Тому з Землі полюси планети можна побачити тільки наполовину і то, тільки протягом 42 років Чому саме? Про це – далі. День на Урані становить близько 17 годин. Але через нахил, один полюс, як правило, постійно повернений до Сонця. Це означає, що день на північному полюсі триває половину року, що становить — 84 земних років. Якщо ви могли б стояти на північному полюсі, ви б побачили схід Сонця, протягом 42 років північний полюс знаходиться під променями Сонця, а пішовши за горизонт на 42 роки настає темрява. Поки єдина теорія феномена нахильності планети така - можливо, в історії планети було зіткнення з якимось великим небесним тілом, і саме він нахилив вісь.
Атмосфера Урана в основному складається з водню, метану та води. Це і є практично весь основний склад надр планети. Щільність Урана вища, ніж у Юпітера або Сатурна.
На поверхні Урана вирують вітри з величезною швидкістю до 600 км/год, рухаючись по ходу обертання планети.
Планета має 27 супутників і 13 кілець. Найцікавішим супутником Урана є Міранда. Вона має крижані каньйони, тераси та інші дивні на вигляд ділянки поверхні.
Визначити внутрішню будову Урана можна лише побічно через її віддаленість від Землі.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.body
Якщо рухатися від центру Сонячної системи у напрямку до «виходу», то першою на шляху зустрінеться планета Меркурій. Зовні вона ніби мертва пустеля. Поверхня Меркурія поорана слідами метеоритів, що падали на неї, западинами й розломами.
Відколи на планету припинили падати великі та не дуже уламки космічного сміття, Меркурій «завмер»… Більше там не дмуть вітри, не йдуть дощі, рельєф практично не змінюється. Власне, там узагалі нічого не відбувається. «І що тут цікавого? Нудьга та й годі», — скажете ви. А от і ні, учені, як завжди, і тут знайшли поживу для допитливого розуму.
Планету Меркурій названо на честь бога Меркурія, якого давні римляни вважали покровителем торгівлі, подорожей і крадіїв, а також вісником богів. Крила на головному уборі й сандалі дозволяли Меркурію невпинно пересуватися, подорожуючи світом. Давні греки називали його Гермесом, а єгиптяни — Сетом і Гором.
Через близькість планети до Сонця (від 46,00 до 69,82 млн км) досліджувати Меркурій нелегко, оскільки складно вийти на його орбіту. Та й навести на Меркурій телескоп непросто — планета розташована низько над горизонтом і її видно лише перед світанком чи заходом. Давні астрономи навіть вважали, що Меркурій — це дві різні планети.Меркурій — мала планета. Він у 20 разів легший за Землю, а за розміром поступається навіть деяким супутникам Сатурна та Юпітера. Навколо Сонця Меркурій обертається зі швидкістю близько 48 км/ год. Це і свідчить про те, що ця планета є найшвидшою в Сонячній системі. Орбіта Меркурія дуже видовжена — він то наближається до світила на відстань 46 млн км, то віддаляється від нього на 70 млн км.
Меркуріанський рік (один оберт навколо Сонця) триває 88 земних днів. За цей час Меркурій устигає зробити півтора оберти навколо своєї осі. За земними поняттями часу, за два роки на цій планеті минає лише три доби.
Хоча Меркурій відомий людям із давніх-давен, протягом тисячоліть вони навіть не уявляли, який вигляд має ця планета. Перші знімки поверхні Меркурія 1974 року на Землю передав апарат «Маринер-10».
Атмосфери на Меркурії майже немає, тож небо над ним — суцільна чорнота. Зате сонячне світло дуже яскраве. Різниця температур на поверхні планети величезна: від –˚180˚С на темному боці, до +430˚С — на сонячному. Як не дивно, але навіть за такої близькості до Сонця на Меркурії є лід! Річ у тім, що деякі ділянки його поверхні постійно перебувають у тіні (через нахил осі обертання планети). Це кратери біля полюсів. Температура в них іноді опускається до –170˚С. Лід у таких кратерах може зберігатися протягом багатьох років.
Навколо своєї осі Меркурій обертається дуже повільно, а швидкість його руху орбітою нерівномірна. Протягом приблизно 8 діб із 88 планета рухається орбітою швидше, ніж обертається навколо власної осі. Якщо в цей час спостерігач перебуватиме на поверхні Меркурія, то побачить, що Сонце на небі зупинилося і… рушило у зворотному напрямку!