# data[].attributes.headline
Шлюби, майно та різні заповіти

# data[].attributes.subject
Шлюби, майно та різні заповіти

# data[].attributes.body
Шлюби Хейан мали кілька моделей. Важко точно описати, як працювали шлюби в аристократичних сім'ях Хейан, оскільки існує дуже багато варіацій. Чоловік і дружина могли жити окремо, вони могли жити разом з батьками дружини, могли жити разом з батьками чоловіка або створювати власні домівки. Однак навіть після одруження дворянки Хейан зберігали контроль над власним майном і могли розпоряджатися ним без дозволу свого чоловіка. Жінки епохи Хейан писали власні заповіти. Іноді виникає спокуса суворо контрастувати між матріархатом та патріархатом, і суспільство Хейан пропонує нам вагому причину не робити цього, оскільки на суді Хейан підтримка незалежності жінок у шлюбі часто служила інтересам їхніх батьків. Пам’ятайте, що на вершині влади гра полягала в тому, щоб одружити вашу дочку з імператором, щоб наступним імператором міг стати ваш онук. Забезпечення незалежності жінок у шлюбі частково стосувалось забезпечення влади їхніх батьків.

# data[].attributes.headline
Модель сімейного життя Уджі

# data[].attributes.subject
Модель сімейного життя Уджі

# data[].attributes.body
Модель уджі була придатною для підходу до влади шлюбної політики. Якщо у вас багато дочок і синів, ви одружуєтеся з ними всюди. Тоді у вас багато сватів, племінниць, племінників та онуків. Потім ви можете використовувати кровні зв’язки для створення щільної мережі політичних союзів. Цей вид шлюбної політики був центральною особливістю Японії періоду Хейан.

# data[].attributes.body
Згідно із законом Камакури, якщо чоловік дарував власність дружині, а потім він розлучався з нею, він міг повернути землю лише тоді, коли міг довести, що вона винна у якомусь серйозному проступку. Ранні самурайські закони, здається, дозволяли жінкам продовжувати власні родини, незалежно від чоловіка. Бездітні жінки або жінки без синів могли усиновити спадкоємця чоловічої статі для передачі майна. Більше того, коли жінки успадковували права чоловіка на землю, сьогунат дозволяв їм управляти землею так само, як це робив би будь-який васал чоловічої статі. Жінки могли довіряти довіреними особами виконувати певні васальні обов'язки, такі як військова служба, але вони могли управляти маєтками самостійно.

# data[].attributes.headline
Ходжо Масако

# data[].attributes.subject
Ходжо Масако

# data[].attributes.body
Цей період плинності породив одну з наймогутніших жінок в історії Японії Ходжа Масако. Масако була дружиною першого сьогуна Камакура, Мінамото но Йорітомо, і вона, можливо, була наймогутнішою людиною на початку 1200-х. Насправді сім'я Ходжё витіснила Мінамото. Чоловіки Ходжі правили регентами для дитячих сьогунів, і з усіх практичних цілей лінія Мінамото вимерла як правлячий будинок.
Ходжо Масако фактично керував сьогунатом Камакура після смерті чоловіка в 1199 році. Вона не виходила заміж повторно, і це могло викликати питання про її відданість і цнотливість. Натомість вона стала буддистською черницею, але це було просто прикриттям, щоб дозволити їй непрямо володіти владою. Її іноді називають монахинею-сьогуном - аме-сьогуном.

# data[].attributes.headline
Структура сімейного життя Іе

# data[].attributes.subject
Структура сімейного життя Іе

# data[].attributes.body
Однак це почало руйнуватися наприкінці 13 століття. У міру розвитку самурайської культури розвивалася і структура. Вирішальним фактором стали, можливо, монгольські вторгнення 1274 і 1281 рр. Протистояння монголам вимагало справжнього бою, і прислання жінками довірених осіб не відповідало цій потребі. У будь-якому випадку, до кінця 1300-х років жінки в основному втратили право на спадщину або накопичення власності, а в сім'ях почав існувати єдиний чіткий патріарх чоловічої статі, який мав командну владу над дружиною та дітьми.

# data[].attributes.headline
Цікаво, що за цієї с

# data[].attributes.body
Цікаво, що за цієї системи влада голови домогосподарства, патріарха, не обмежувалася владою над жінками та дітьми: голови домогосподарств також мали владу над своїми братами та сестрами. Зазвичай патріарха наслідував один патріарх, як правило, його старший син, і це означало, що всі домочадці були підвладні старшому сину, не тільки його дружина, а й його брати та сестри. Його сестри залишались там принаймні до тих пір, поки не одружились і не зайшли до чужого дому. Оскільки система Іe не сприяла частковому спадкуванню, молодші сини часто потребували дозволу старшого брата одружуватися, оскільки дружина молодшого брата буде входити в сім'ю старшого брата, а всі діти цього шлюбу будуть членами домогосподарства старшого брата.

# data[].attributes.headline
Кінець епохи самураїв

# data[].attributes.subject
Кінець епохи самураїв

# data[].attributes.body
Ранні сучасні закони відображали самурайські установки. Юридичні документи, як правило, втискали сім’ї простих людей в самурайські форми, але фермерські сім’ї просто не думали про жінок однаково. Для фермерських сімей важливим був певний рівень сумісності між чоловіком і дружиною, особливо якщо це була менш заможна сім'я, і ​​подружжю потрібно було працювати разом, щоб звести кінці з кінцями. Ставлення між класами як до шлюбу, так і до розлучення було різним. Для самурая, жінка яка від’їжджала, і поверталася до будинку батьків було паралельно солдату, який покинув свою посаду.
Але простолюдини не були солдатами, тож аналогія не проводилася. Натомість ми виявляємо, що фермерські сім'ї також робили більший акцент на подружньому щасті або принаймні сумісності.

# data[].attributes.headline
Реставрація Мейджі

# data[].attributes.subject
Реставрація Мейджі

# data[].attributes.body
З реставрацією Мейдзі новий уряд намагався створити національний стандарт цивільного законодавства. Вони не завершили проект до 1890-х років, але вони знищили особливості місцевих законів та звичаїв. Ці реформи значною мірою підштовхнули ставлення самураїв до сім'ї до решти суспільства. Закон Мейдзі як би об'єднав самурайське та вікторіанське ставлення до сім'ї та фактично закріпив ідею про те, що жінки поступаються правам чоловікам.
За іронією долі, жінки фактично втратили деякі права наприкінці 19 століття. Наприклад, у деяких селах епохи Токуґави домогосподарства, що тримали власність, проголосували за обрання свого старости, і хоча головами домогосподарств були зазвичай чоловіки, вдови з маленькими дітьми могли виконувати функції голови домогосподарств; за таких обставин жінки голосували. Але в епоху Мейдзі, ці жінки втратили виборче право.

# data[].attributes.headline
Перетворення на "маленьку сім'ю"

# data[].attributes.subject
Перетворення на "маленьку сім'ю"

# data[].attributes.body
Після реставрації Мейдзі (1868 рік), коли була здійснена модернізація країни, сімейна система феодального суспільства Іе втратила свій юридичний сенс, і велика патріархальна сім'я, яка грала значущу роль в багатій країні воїнів, перетворилася в «модернізовану маленьку сім'ю».
Новий кодекс суттєво змінила патріархальні підвалини японської сім'ї і суспільства, але не знищив їх повністю. Рівноправність кожного з подружжя було зафіксовано на папері, а на ділі швидше відбувся поділ сфер впливу. Сфера діяльності основних інтересів чоловіки - робота, трудовий колектив, з яким він проводить не тільки робочий час, а й значну частину вільного часу.

# data[].attributes.headline
Ставлення до жінок

# data[].attributes.subject
Ставлення до жінок

# data[].attributes.body
Жінка, як правило, виходячи заміж, залишає роботу. Іноді до цього змушують сімейні обставини: народження дитини, відсутність допомоги вдома, брак дитячих установ, але частіше - традиційне прагнення роботодавців позбавлятися від робітниць, сімейний стан яких не дозволяє з повною «віддачею» і «відданістю» служити інтересам справи.