# data[].attributes.headline
Найцінніше -  це любов

# data[].attributes.subject
Найцінніше -  це любов

# data[].attributes.body
І я гадаю,  скоро все скінчиться
І я тебе побачу знов.
Не хочу я з тобой попрощатись,
Бо найцінніше - то любов
Впусти мене у своє серце,
Відкрию я тобі  всі таємниці,
І обіцяю, що колись
Підем разом  ми на  вечорниці.
Та хоч і час між нами, й відстань,
Якби далеко не було,
Та думка є моя незмінна,
що найцінніше це любов
Ірина Салеєва 7-М клас

# data[].attributes.body
Посміхнулось літечко теплими деньками,
Сонечком привітним, рідними стежками.
Налилолося літо кольором веселок,
Яблуневим цвітом у містах і селах.
Задзвеніло літо щебетом пташиним,
Вітром колисковим, співом журавлиним.
Зарясніло квітами, польовими травами,
Зеленню розкішною, лісовими барвами.
Умивалось росами, ніжними краплинами,
Дощовими грозами, заросло полинами.
Зустрічало літо дітвору щасливу,
Проводжало з щемом юність галасливу.
Дарувало літо незабутні ранки,
Вечори космічні, зоряні світанки.
Уквітчалось літечко черешнями стиглими,
Свіжою малиною, яблуками пишними.
Дивувало літо ніжністю та ласкою,
Щедрістю  безмежною, чарівною казкою.
Нас манило літечко теплими морями,
А красуня осінь десь ще за горами…
Л.О.Кухар

# data[].attributes.body
Я в ліс закохана з дитинства,
В його величність й німоту,
В його красу і струн шаленства,
В його безмежність й чистоту.
Він таємниці вміє зберігати,
Розрадить серце, що шука щасливу мить
Його не треба до вай - фаю підключати,
З ним можна про усе поговорить.
Ось зупинюсь, вдихну на повні груди,
Закрию очі, чую звуки неземні,
Вони летять до мене звідусюди,

Такі нестримні, тихі й голосні.
Тоненькі гілочки тріскочуть під ногами,
Скрипучі крони, шурхіт вітру у траві,
Магічне місце - Ліс під небесами,
Умиротворення й енергія душі.
Л.О.Кухар

# data[].attributes.body
Похмурий ранок, затяглося небо,
І хмари, ніби осінню, пливуть.
Чого ж нам усім від цього ранку треба,
Коли дощі не припиняються, а йдуть?
Коли все сіре, мокре, неприємне,
Закутане туманом і сирцем.
У нас з природою життя взаємне,
Вона для нас є подихом, митцем.
Коли природа божеволіє від грому,
А стріли блискавки розколють небеса,
Ти відчуваєш страх і втому,
І зовсім вже не віриш в чудеса.
Не встиг оговтатись від Зевсового гніву,
Як милість Божа руку простяга.
Сміється сонце чисте, незрадливе,
З дерев спада непрохана сльоза.
І настрій б’є ключем джерельним,
Життя прекрасне – це найвища мить,
Бо Всесвіт – це гармонія й безмежжя,
Й цього ніхто не може зупинить.
Л.О.Кухар

# data[].attributes.headline
Я кохаю вічно, до не

# data[].attributes.body
Я кохаю вічно, до нестями
Того, хто кохає лиш себе.
Я не сплю самотніми ночами,
Уявляючи його, сльоза пливе...
Закоханий у мене дуже сильно,
Не уявля, як вкрасти серце в мене.
Воркує днями і ночами:
"Чому серденько б'ється лиш для неї?"
А я не знаю, що йому сказати,
Бо мрію я кохання віднайти...
Але забула я згадати, що
В серці в мене лише ти.
Учениця 11-М класу.

# data[].attributes.headline
Звичайний четвер. 

# data[].attributes.body
Звичайний четвер.
Вечір.Сварка. Мовчання.
Це все схоже, на випробування.
Я пам'ятаю його погляд, шкіру та цілунки серед ночі, Господи, як забути його очі?
Як забути ті вуста кохані до безтями?
Він мабуть вже не телефонуватиме ночами.
Чи згадає він мене надалі,
Не забуде всі палкі деталі?
Нехай усе пам'ята,
Кожний дотик, слово, запах мій, у серці не згасає.
Мої думки про нього-кровотеча. Тепер у моєму серці порожнеча...
Учениця 11-М класу

# data[].attributes.headline
Чому життя тяжке? 

# data[].attributes.body
Чому життя тяжке?
Запитую у себе я
Ніхто не знає про таке
Бо хтось закоханий як я,
А хтось радіє і сумує про гірке
Чому? Чому життя тяжке
Мабуть лиш Бог знає про таке
Та все ж мовчить і дивитися з ікони
Дай, Боже відповідь мені,
Простій людині цій земній
У відповідь лиш тиша з висоти,
Лиш пада листя осені пожовкле
І відповідь не знаю як і ти
І на душі сумління лиш холодне
Мабуть і буде так завжди..
Учениця 11-М класу

# data[].attributes.headline
Минало літо вже давн

# data[].attributes.body
Минало літо вже давно,
Не рік вже знала я тебе
Але коли зустріла знов,
Немов забула я тебе.
Водночас знаю, та не знаю
Все більше, більше розкриваю
Твої замки на серці реалізації
Та все ж ключі ми так і не дібрали.
Учениця 11-М класу

# data[].attributes.body
Іще такого жаху не було.
Тільки початок року.
У хлопців свої цілі.
Хтось служить,
В когось служба підходить до кінця.
У когось навчання та робота.
Комусь тільки виповнилось 18,
Комусь вже за 25.
У кожного своя доля та плани,
Лише звістка зі сходу турбує…
Хтось не вірить
Хтось запевняє, що все таки буде...
Настав цей день.
Усі рано  прокинулись  звично,
Ніхто не вірить, що все ж таки це сталось.
Хтось повернувся до свого, здавалося маленького,
Але такого рідного містечка,
А хтось не повернеться ніколи…
Їх було двоє
Двоє кращих друзів.
Вони повернулись одразу ж у свій полк.
З перших днів вони бились як вовки,
Проти орди
Орди підлої та жорстокої.

Їх було не багато,
Але сила їхньої волі
Буде прикладом для підлітків
У наближчі роки…, століття…

Але ж багато хлопців молодих
Старались брати  приклад з них.
В такому юному  ще віці, вони
Потрапили в оточення
Із сотні зграй,
Гієн ворожих.
Не дивлячись на те,
Що сили їхні були не рівні ,
Вони прийняли бій!
Прийняли як герої,
Боролися не гірше інших...
Але життя не казка.
Бо  ці усі герої
Проходять пекло,
Але продовжують життя !
Один із них
Загинув..
З гідністю загинув…
Він був ще молодим
Не бачив у житті нічого.
Та доля вибір свій  зробила.
життя забрала в нього.

А був  хлопчина  зовсім молодий
Йому всього лиш вісімнадцять.
Але він ЧОЛОВІК,
І він пішов у бій
Бо він не міг
сидіти й сподіватись...
Йому всього лиш вісімнадцять,
Та у  душі  вже більше тридцяти...
І зрозуміє він та хлопці всі,
Читаючи оці рядки
Що їх я присвятив йому, що присвятив я їх для них.

І хай оці рядки не мають рим,
І вуха ваші не почують тут вірша.
Я не поет,
Ніколи ним не буду.
Лише для хлопців
Захотілось написать!.

# data[].attributes.body
Немає світла! Є війна!
В полоні люди помирають!
Звучить тривога!
А в людей від болю серце завмира!
Рашисти голими руками людей вбивають...
Людей вбивають...
Я вірю, що закінчиться усі тяжкі дороги.
Разом усі йдемо до Перемоги!
Софія Гніденко 4-А клас

# data[].attributes.body
Україна - наша мати!
Її треба цінувати
За поля , степи широкі,
Ріки і моря глибокі.
Її потрібно доглядати,
Дружно всім допомогти
Відхилити від біди,
Разом ворога прогнати,
Всі міста  відбудувати
рашку в землю закопати
Ворогів таких не мати.
Алессандра  Горова 8-І

# data[].attributes.body
-Про що ти співаєш? - запитую я
-Співаю про літо і весну я!
Про квіти її та гаї.
_ А ви, любі діти, співайте мені.
Катерина Головацька 3-Б клас

# data[].attributes.body
Сонце світить,
Дощ іде,
На траві жучок гуде.
А у дереві в дуплі оселилися малі:
Білченята, совенята та інші лісові малята.
- Любим тишу спокій ми! - обізвалися малі.
По лісочку тихо йди і ведмедя не буди!
Головацька Катерина 3-Б клас