# data[].attributes.headline
התמדתו של הזכרון- סלבדור דאלי

# data[].attributes.subject
התמדתו של הזכרון- סלבדור דאלי

# data[].attributes.body
ציור משנת 1931 של הצייר הספרדי סלבדור דאלי. בין היצירות המוערכות בסגנון הסוריאליזם באמנות.
הציור התמדת הזיכרון מ-1931 מיוחד בהמחשת הזמן המתמוסס, ללא שליטה אמיתית שלנו, חלום או הזיה. מרכיבים שונים בציור ממחישים את המועקה שבזמן האובד לו, החל מהשעון הניתך על הענף היבש, חסר העלים, דרך הפנים המעוותים ושאר השעונים השפוכים חסרי תועלת.

הציור צויר בתקופה בחייו שבו זכה האמן בגאלה רעייתו. הוא רוצה להקפיא את הזמן המאושר הזה והוא עושה זאת על ידי השעונים הנמסים, כולם קפואים על השעה שבה פגש את גאלה - עשרה לשבע.

בכך שהשעונים נמסים, דאלי נותן להם משמעות לא מציאותית. זהו הסוריאליזם.  רבים ראו בשעונים הנמסים דימוי לזמן החולף והמשתנה והיצירה מתוארת לא פעם כייצוג של סוריאליזם מושלם, אבל דאלי עצמו סיפר פעם ש"התמדתו של הזיכרון" נולד לאחר שצפה בגבינות קממבר נמסות בחום השמש.

דרך ניתוח היצירה ע"י גורמים חיוצניים וע"פ התפיסה שלי, אפשר לראות את יחס דאלי לזמן, הזמן מעיק עלינו ומונע מאיתנו לחיות את חיינו כפי שאנו רוצים. מן המחזה עולה מאוד חזק דימוי הזמן שבשונה למציאות חוזר אחורה ומשמש אותנו להבין את סיפור העלילה בלי הסקרון של "מה יקרה אם" אלא ממקום של "למה זה קרה, למה הם עושים את זה, למה שיישקרו?"
דרך עבודה זו חשבתי כמה הזמן שלנו מונע מאיתנו לחיות את חיינו כראוי והשעון מדמה כשגרה, כל יום אותם שעות חולפות ואנו נמשיך לחיות את חיינו כפי שחיינו אתמול, דרך זה חשבתי שהשעונים יכולים לשמש אותנו בהעברת פספוס מהות החיים- נוכל לעשות תפאורה מלאת שעונים שגם תסייע בלהראות לקהל שהזמן עובר אחורה דרך סיבוב הפוך של השעון ואליי אפילו סאונד קבוע של תקתוק שעון- מה שייראה את הלחץ שהזמן משרה ואת זה שבניגוד לכל מה שחושבים- אין זמן מאוחר מידי להתחיל לחיות כמו שצריך. אסור לנו להשתעבד לזמן ולחיות דרכו, אלא להשתמש בו.

# data[].attributes.headline
שלום לא עצוב- אביתר בנאי

# data[].attributes.subject
שלום לא עצוב- אביתר בנאי

# data[].attributes.body
יצא לאור בשנת1997 מתוך הלאבום "אביתר בנאי" (אלבום הבכורה של הזמר)
סוגה- ישראלי.
השיר " כלום לא עצוב" הינו שיר אירוני שמראה את האדישות בחברה הישראלית בה לא משנה מה קורה בסופו של יום אנו נשאר מרוכזים בחיינו הפרטיים בלבד ונתעלם מכל העוול שקטרה מסביב. את האירוניה ממחישים באצמעות פער בין התוכן של הטקטס ללחן ולביצוע של ההעברה שלו לקהל- שרים על אונס ומוות בטון שמח ועליז בשביל להמחיש את ההתעלמות ואת האדישות שלנו למתרחש.
בקריאה של המחזה אפשר להבחין בפער בין התוכן של הטקסט והמשמעות של כל משפט לאיך שמעבירים אותו (כמו למשל בתמונה הרביעית בה רוברט מגלה שאמה וג'רי יחדיו והשאלה הראשונה שלו היא "איפה זה מתרחש? ואו", ואין בו שום כעס או הבנה של מה שנאמר). על בסיס פער זה ישר עלה לי לראש השיר הנ"ל שמראה את האירוניה וכמה מגוחך הפער בין מה שאנחנו שומעים לאיך שאנו מחליקים עליו בשגרה היומ-יומית. גם במחזה "בגידה" אנו בכל סצנה מחשפים לכמה המציאות של הדמויות קשה ומסובכת אך בסופו של יום הם לא עושים דבר בשביל לתקן אותה. דרך שיר זה אוכל להתשמש בטכניקה של טון אל מול תוכן או פעולה מול טקסט- להמחיש פערים ואירוניות.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מוזיקה ישראלית

# data[].attributes.attachment_link.title
אביתר בנאי - כלום לא עצוב

# data[].attributes.headline
סיפור הצפרדע המתבשלת

# data[].attributes.subject
סיפור הצפרדע המתבשלת

# data[].attributes.body
סיפור הצפרדע המתבשלת הוא אנקדוטה מפורסמת המתארת צפרדע שמתבשלת לאט במים המחוממים באופן הדרגתי. הנחת היסוד היא שכאשר צפרדע תוכנס למים רותחים, היא תנסה לקפוץ החוצה ולהימלט. אבל אם תוכנס הצפרדע למים קרירים שיחוממו באופן הדרגתי, היא לא תבחין בסכנה, היא תתרגל לעליה האיטית בטמפרטורה ולא תנסה להימלט, ובסופו של דבר תתבשל ותמות.
סיפור זה הוא בהשראת ניסוי הנערך בשנת 1872.
הסיפור משמש בדרך כלל כמטפורה לחוסר הרצון או היכולת של בני אדם להגיב לשינויים משמעותיים אשר קורים באופן הדרגתי.
הסיפור סופר פעמים רבות כדי לתאר מצבים שונים. ב-1960 נעשה בו שימוש בהקשר לסימפטיה כלפי ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. ב-1980 שרדנים השתמשו בו בהקשר לנפילת הציוויליזציה בעתיד, ובמהלך שנות ה-90 בקשר לחוסר הפעולה בנוגע לשינוי אקלים ואלימות במשפחה. בנוסף השתמשו בו ליברטריאנים כדי להזהיר אחרים מפני היעלמותן ההדרגתית של זכויות האזרח.
סיפור זה הוא בעצם תזכורת ואזהרה לאנושות לשים לב תמיד באיזה "טמפרוטרה" הם נמצאים, ולא ליפול בפח של שינויים הדרגתיים, אל מול משל זה עומד המחזה, שמכניס אותנו ישירות למים הרותחים ומקרר אותנו לאט לאט, הקהל בעצם צופה בצורה הטובה ביותר בבישול הצפרדע דווקא מההסתכלות ההפוכה אליו, שחבתי אוליי אפילו להוסיף קטע בטקסט באיזה שיחת חולין שמסבירים איך מכינים מרק צפרדעים ובכך להראות את זה שהדמויות שרויות בתוכו. דרך משל זהיש גם עוד תשובה לשאלה הפורייה- אנו לא חייבם את חיינו כפי שאנו רוצים כי אנחנו לא שמים לב למה שוקרה סביב ומסתגלים\מתעצלים לצאת מהמציאות שנבנתה סביבנו.

# data[].attributes.headline
fight club movie (סצנת הנאום על החיים המודרנים)

# data[].attributes.subject
fight club movie (סצנת הנאום על החיים המודרנים)

# data[].attributes.body
זוהי סצנה מפורסמת בסרט "מועדון הקרב", בסצנה, טיילור דרטן (בראד פיט) נותן נאום אפל ועצוב על להיות אנשים שנמצאים במלחמת ביניים -המלחמה הרוחנית.הסרט עם מסר מוסתר עמוק, בעיקר על המוח והאגו שלנו ואיך הוא מנהל את חיינו, וגם על איך שהוא ימשיך לנהל את חיינו אלא אם כן נלחם בו בחזרה בשביל שנוכל לדבר, ולהיות מודעים.

הסצנה הזו התקשרה לי לדיאלוג בין ג'רי לרוברט, בו רוברט מודה שאפילו את העבודה שלו הוא לא אוהב, וכך בוגד גם בעצמו.
הסרט בכללי התקשר לי למחזה בשיעבוד לחיים המודרנים ולמוסכמות החברתיות ובאיך שוברים אותם, הפיצול נפש של השחקן הוא כתוצאה מחוסר מימוש בחייו הפרטיים ובצורך למשמעות לחיים. בסרט, האנשים שוברים את המוסכמות החברתיות במכות- בעולם המאופק והמזוייף של ימינו אנשים נפגשים בשביל להרביץ זה לזו, סיטואציה הזויה זו מראה לנו לאיזה מצב הגענו, למצב בו אנו חייבים למצוא את המקום לממש את עצמנו ולהאיבק בכל כוחינו להשמיע קול, גם אם זה דורש פגיעה גופנית בעצמנו.
בנוסף, נקודה נוספת שנאי לוקחת מהסרט היא ההופעה החוזרת של הפיצול אישיות של הדמות- במהלך הזרט כמה םעמים רואים תמונה מהירה של טיילור דרטין וזה נראה כמו תקלה בסרט אך זוהי מעין תזכורת לנו ולדמות בכל פעם שהוא לא עושה את מה שנכון לו לעשות. דרך זה חשבתי במהלך ההצגה להכניס מספר פעמים את השורה החשובה ביותר והחסרת יחס במחזה "תגיד, חשבת פעם לשנות את החיים שלך?" תחילה יחשבו שזו טעות ואז יבינו שזה מוטיב חוזר שמזכיר לנו סצנה אחר סצנה שהשחקנים אומרים ומבצעים בדיוק מה שלא רצו לעשות.
בנוסף באחד הדיאלוגים בין ג'רי לרוברט בהם שרוי הרבה מת ואיוק אפשר להכניס סצנה בה באמת ג'רי נותן סטירה לרוברט לשנייה ואז לחזור לסצנה  ובכך להראות כמה מאופקים הם.
על הסרט-
מועדון קרב (באנגלית: Fight Club) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת מתח קומית משנת 1999 המבוסס על הרומן של צ'אק פלאניוק משנת 1996-"מועדון קרב".

הסרט בוים על ידי דייוויד פינצ'ר ומככבים בו אדוארד נורטון, בראד פיט, הלנה בונהם קרטר ומיטלוף. אחד האמצעים החזותיים המפורסמים שבהם השתמש פינצ'ר בסרט, הוא החדרת תמונות בודדות במקומות שונים בסרט, בהבזקים בני שברירי שנייה, בהן קשה להבחין ללא מידע מוקדם, אך נטען כי למרות זאת הן משפיעות על הצופה באופן לא מודע.

# data[].attributes.headline
"בנאדם, אני רואה 

# data[].attributes.body
"בנאדם, אני רואה במועדון קרב את האנשים החזקים והחכמים ביותר שחיו אי פעם. אני רואה את כל הפוטנציאל הזה, ואני רואה אותו מבוזבז. לעזאזל עם זה, דור שלם של מתדלקים, מלצרים; עבדים בצווארונים לבנים. הפרסום גורם לנו לרדוף אחרי מכוניות ובגדים, עובדים בעבודות שאנחנו שונאים כדי לקנות זבל שאנחנו לא צריכים. אנחנו ילדי הביניים של ההיסטוריה. ללא מטרה ומקום. אין לנו מלחמה גדולה, אין לנו שפל גדול. המלחמה הגדולה שלנו היא מלחמה רוחנית... השפל הגדול הוא החיים שלנו. כולנו חונכנו על ערכי הטלוויזיה והאמנו שיום אחד ניהיה כולנו מליונרים, כוכבי טלוויזיה, כוכבי רוק. אבל אנחנו לא. אנחנו לומדים את העובדה הזאת באיטיות, ואנחנו מאוד, מאוד מעוצבנים."

# data[].attributes.attachment_link.title
Fight Club Best Scenes - Speech About Modern Life

# data[].attributes.body
ויקי כריסטינה ברצלונה  הוא סרט קולנוע משנת 2008, מסוגת דרמה קומית רומנטית, בבימויו של וודי אלן. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן של שנת 2008. זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הקומי הטוב ביותר של שנת 2008.

מתוך הסקט בחרתי להתייחס לדמות ויקי, שנשואה לדאג אך בפועל נמשכת למאהב של חברתה הטובה ביותר כריסטינה. כבר שראיתי את הסרט לראשונה חיפשתי לראות אם הוא נכתב בהשראת בגידה כי המסר שלפי מה שהבנתי ניסו להעביר זהה- גם כשאנחנו יודעים שאינינו עושים את המעשה הנכון וגם כשיש בידינו את הכוח לשנות את חיינו- בסופו של דבר נעשה את מה שמצופה עלינו לעשות, בקטעים ניתן לראות שלא משנה עד כמה ויקי מודעת לחוסר תשוקה שלה ושל דאג בסוף כל התהליך שתעבור תחזור לאותה נקודה בה תתחתן עם דאג, תקים איתו משפחה וכנראה באמת תבגוד בו בהמשך- הדרך הכי קלה לברוח מהחיים שאתה לא מרוצה מהם היא לא לנפץ את חייך הקיימים אלא להוסיף להם עוד רובד.
דרך הסרט אפשר לקחת השראה בקלילות בה מספרים את סוף המחזה ולי כבימאית באופן בה השחקנים מגיבים ומביעים להליך העלילתי- מכיוון שהקונפליקט של הדמויות דומה והשאלות מזכירות הדמויות יכולות לעסוד דרך אותם קווי דמיון. כולם נשארים באותו מיקום למרות כל ההבנות המחודשות שלהם. בעצם ההשראה שלי בקטע זה הוא בעיקר הדרך בה ויקי מתמודדת עם המציאות שמולה

# data[].attributes.body
דקה 51:00
57:00-59:00
1:07:00-1:09:40
1:16:28

# data[].attributes.attachment_link.title
Watch Vicky Cristina Barcelona Watch Movies Online Free

# data[].attributes.body
בניסוי מפורסם שנערך ב-1872 הונחה צפרדע חיה בתוך מיכל עם מים קרים.
בכל שניה טמפרטורת המים הועלתה ב-0.002 מעלות צ'.
הצפרדע לא זזה ולא קפצה מהמיכל.
אחרי שעתיים וחצי נמצאה הצפרדע מתה בתוך מים רותחים.
היא לא זזה במשך כל הזמן כי השינוי בטמפרטורת המים היה הדרגתי ואיטי.

במשך השנים הסיפור הזה הפך לאנלוגיה למצב שבו אדם לא מגיב לשינוי הדרגתי אלא רק לשינוי קיצוני.
אל גור, זוכה פרס נובל לשלום השתמש בסיפור הזה כאנלוגיה לחוסר התגובה שלנו בנוגע להתחממות הגלובאלית:
"זה לא ניסוי שאני רוצה לשבח, אבל יש לו שיעורים לחיה אחרת - אם אנחנו מתלבטים בצורה פתאומית, אנחנו מבחינים בה ומגיבים עליה, אם זה נעשה בהדרגה, במשך כמה דורות, אנחנו בקושי מודעים של זה, ועד שאנחנו מוכנים להגיב, זה יכול להיות מאוחר מדי. "