# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לְסָבְתָא מַזָּל, שֶׁכֻּלָּם מַכִּירִים בְּתוֹר סָבְתָא טוּרְבּוֹ - תֵּכֶף תָּבִינוּ לָמָּה - יֵשׁ נְטִיָּה אֲיֻמָּה לְהַאֲרִיךְ בְּדִבּוּר. הִיא מְסֻגֶּלֶת לְדַבֵּר בְּלִי הַפְסָקָה בְּמֶשֶׁךְ שָׁעוֹת, וְהִיא גַּם מְדַבֶּרֶת מַהֵר, כְּאִלּוּ מִישֶׁהוּ הִבְטִיחַ לָהּ מִילְיוֹן דּוֹלָר אִם הִיא תַּצְלִיחַ לִדְחֹף שְׁבַע מֵאוֹת מִלִּים בְּדַקָּה. נוֹסָף לְזֶה הִיא גַּם שׁוֹכַחַת לְהַצִּיב נְקֻדּוֹת בְּסוֹף מִשְׁפָּט. שֶׁלֹּא לְדַבֵּר עַל פְּסִיקִים.

סִימָנֵי קְרִיאָה, לְעֻמַּת זֹאת, תִּמְצְאוּ אֶצְלָהּ בְּשֶׁפַע.

כָּל אוֹרֵחַ שֶׁמַּגִּיעַ לְבֵית הַמָּלוֹן שֶׁלָּהּ - גַּם עָלָיו מִיָּד אֲסַפֵּר - וְשׁוֹאֵל אוֹתָהּ שְׁאֵלָה פְּשׁוּטָה כְּמוֹ‏‎: "סְלִיחָה, גְּבִרְתִּי, מָה שְׁמֵךְ, בְּבַקָּשָׁה?" אוֹ בְּצוּרָה קְצָת פָּחוֹת מְנֻמֶּסֶת: "אֵיךְ קוֹרְאִים לָךְ?" חוֹטֵף נְאוּם שָׁלֵם: "קֹדֶם כֹּל אַל תִּקְרָא לִי גְּבִרְתִּי אֲבָל אִם אַתָּה כְּבָר שׁוֹאֵל אָז הָאֱמֶת הִיא שֶׁיֵּשׁ הַרְבֵּה אֶפְשָׁרֻיּוֹת אַתָּה יָכוֹל לִקְרֹא לִי מַזָּל אֲבָל חָשׁוּב שֶׁתַּדְגִּישׁ מַזָּל אִמָּא שֶׁל אֶלְעָד וְיוֹאֵל אוֹ מַזָּל אִמָּא שֶׁל יוֹאֵל וְאֶלְעָד זֶה לֹא מְשַׁנֶּה אֲבָל שֶׁלֹּא תַּחְשֹׁב שֶׁיּוֹאֵל וְאֶלְעָד שֶׁלִּי הֵם יְלָדִים קְטַנִּים אוֹ מַשֶּׁהוּ כָּזֶה! אֶלְעָד בֶּן שְׁלוֹשִׁים וּשְׁתַּיִם וְיוֹאֵל בֶּן שְׁלוֹשִׁים וְחָמֵשׁ כְּלוֹמַר בַּשָּׁנָה שֶׁעָבְרָה הוּא הָיָה בֶּן שְׁלוֹשִׁים וְחָמֵשׁ אֲבָל בְּאַפְּרִיל הַקָּרוֹב נַחְגֹּג לוֹ שְׁלוֹשִׁים וְשֵׁשׁ! אֵיךְ הַזְּמַן עוֹבֵר מָה שֶׁכֵּן לְיוֹאֵל יֵשׁ יַלְדָּה מְאוֹד מְתוּקָה אוֹחחח אֵיךְ אֲנִי חוֹלָה עַל הַיַּלְדָּה הַזֹּאת! קֶרֶן קוֹרְאִים לָהּ אֲבָל אֲנִי קוֹרֵאת לָהּ קֶרֶן קָרֵנִינָה כִּי קֶרֶן קָרֵנִינָה נִשְׁמָע יוֹתֵר טוֹב בָּאֹזֶן אַתָּה בֶּטַח תַּסְכִּים אִתִּי זֶה שֵׁם מְאוֹד מִתְנַגֵּן וַאֲנִי מְבִינָה בְּמוּזִיקָה לֹא סְתָם נִגַּנְתִּי בְּתִזְמֹרֶת כְּלֵי הַנְּשִׁיפָה שֶׁל טְבֶרְיָה חָמֵשׁ שָׁנִים! הִסְתּוֹבַבְנוּ בְּכָל הָעוֹלָם בְּאַמְסְטֶרְדָּם נְיוּ יוֹרְק אֲפִלּוּ לְקָהִיר הִגַּעְנוּ אַתָּה לֹא תַּאֲמִין טוֹב אֵלֶּה הָיוּ יָמִים יָפִים בֶּאֱמֶת... בְּכָל מִקְרֶה הַיַּלְדָּה הַזֹּאת הִיא בְּדִיּוּק כְּמוֹ הַשֵּׁם שֶׁלָּהּ מִבְּחִינַת הָאוֹר אֲנִי מִתְכַּוֶּנֶת - כַּמָּה אוֹר הִיא מְבִיאָה לִי אֵין לְתָאֵר אָז מִבְּחִינָתִי אַתָּה גַּם יָכוֹל לִקְרֹא לִי מַזָּל סָבְתָא שֶׁל קֶרֶן קָרֵנִינָה כִּי קָרֵנִינָה יֵשׁ רַק אַחַת!"

כְּמוֹ שֶׁבֶּטַח כְּבָר הֵבַנְתֶּם, קוֹרְאִים לִי קֶרֶן. אֲבָל בִּגְלַל אוֹ בִּזְכוּת סָבְתָא - תָּלוּי אֶת מִי שׁוֹאֲלִים - כֻּלָּם קוֹרְאִים לִי קֶרֶן קָרֵנִינָה.

עוֹד דָּבָר שֶׁכְּדַאי שֶׁתֵּדְעוּ הוּא שֶׁסָּבְתָא מַזָּל הִיא מַגְזִימָנִית עוֹלָמִית. צָרִיךְ לָקַחַת כָּל מָה שֶׁהִיא אוֹמֶרֶת בְּעֵרָבוֹן מֻגְבָּל. אִם הִיא פּוֹתַחַת שִׂיחָה בְּ"אַתֶּם לֹא תַּאֲמִינוּ מָה קָרָה לִי אֶתְמוֹל", בֶּאֱמֶת אַל תַּאֲמִינוּ. רֹב הַסִּכּוּיִים שֶׁזֶּה קָרָה לִפְנֵי שְׁנָתַיִם־שָׁלוֹשׁ. וּלְהֵפֶךְ, סִפּוּרִים שֶׁהִיא פּוֹתַחַת בְּ"הָיֹה הָיָה" הֵם בְּדֶרֶךְ כְּלָל סִפּוּרִים שֶׁהִתְרַחֲשׁוּ שָׁבוּעַ קֹדֶם. חוּץ מִזֶּה, עַל כָּל טָעוּת הֲכִי קְטַנָּה, כְּמוֹ אִם הִבְטַחְתֶּם לְהִתְקַשֵּׁר אֵלֶיהָ וּשְׁכַחְתֶּם, הִיא תַּפִּיל עֲלֵיכֶם "מָשָׁל קָדוּם" אוֹ "מַעֲשִׂיָּה סִינִית עַתִּיקָה" שֶׁהִיא הִמְצִיאָה בְּאוֹתוֹ רֶגַע. אִם אַתֶּם יוֹשְׁבִים עַל הַסַּפָּה וּמְשַׂחֲקִים בָּאַייפוֹן, שֶׁהִיא לֹא סוֹבֶלֶת וּבִגְלַל זֶה קוֹרֵאת לוֹ "עַייפוֹן", כִּי הוּא "מְעַיֵּף אֶת הַמֹּחַ", הִיא תַּעֲשֶׂה הַכֹּל כְּדֵי שֶׁתַּנִּיחוּ אוֹתוֹ בַּצַּד, וּתְפַתֶּה אֶתְכֶם לְהַקְשִׁיב לְ"צִ'יזְבָּט מַפְחִיד נוֹרָא". וּבְדֶרֶךְ כְּלָל מְדֻבָּר בְּעוֹד סִפּוּר גְּבוּרָה מְיֻתָּר: בֶּרָלֶה הַסְּנָאִי וּמִלְחַמְתּוֹ בֶּאֱגוֹזֵי מֶלֶךְ, לְמָשָׁל, אוֹ אֵיךְ נִצַּל דַּמְבּוֹ מִטְּבִיעָה (דַּמְבּוֹ הוּא דַּג הַזָּהָב שֶׁל סָבְתָא).

בְּקִצּוּר, מִכָּל זְבוּב סָבְתָא עוֹשָׂה פִּיל, מִכָּל שְׂמָמִית נְחַשׁ אָנָקוֹנְדָה, וּמִכָּל סוּסוֹן יָם - לִוְיָתָן.

לִפְנֵי עֶשֶׂר שָׁנִים סָבְתָא פָּתְחָה בֵּית מָלוֹן. לֹא נָעִים לִי לְהַגִּיד, אֲבָל בֵּית הַמָּלוֹן שֶׁלָּהּ רָחוֹק מִלְּהֵרָאוֹת כְּמוֹ בֵּית מָלוֹן. אֲפִלּוּ הַמִּלָּה "צִימֶר" גְּדוֹלָה עָלָיו.

קֹדֶם כֹּל, מְדֻבָּר בִּסְתָם בַּיִת רָגִיל לְגַמְרֵי. אָמְנָם בֶּן שְׁתֵּי קוֹמוֹת, אֲבָל יֵשׁ בּוֹ שְׁלוֹשָׁה חַדְרֵי שֵׁנָה בְּסַךְ הַכֹּל, שֶׁאֶחָד מֵהֶם שַׁיָּךְ לְסָבְתָא.

דָּבָר שֵׁנִי, סָבְתָא מְנַהֶלֶת אוֹתוֹ בְּצוּרָה דֵּי מַחְפִּירָה.

רוֹצִים דֻּגְמָה? בַּקּוֹמָה הָרִאשׁוֹנָה, בְּמָה שֶׁהָיָה פַּעַם הַסָּלוֹן, הִצִּיבָה סָבְתָא אֲרוֹנִית נְמוּכָה, מָאֳרֶכֶת, שֶׁפַּעַם עָמְדָה עָלֶיהָ הַטֶּלֶוִיזְיָה. עַל הָאֲרוֹנִית הִיא הִדְבִּיקָה שֶׁלֶט שֶׁעָלָיו כָּתְבָה בְּטוּשׁ שָׁחֹר: "דֶּלְפֵּק קַבָּלָה". אֶלָּא מָה? אַף אֶחָד לֹא נִמְצָא לְיַד דֶּלְפֵּק הַקַּבָּלָה הַזֶּה, וּבְכָל פַּעַם שֶׁמַּגִּיעִים אוֹרְחִים לַמָּלוֹן הֵם נֶעֱמָדִים מוּלוֹ וּמְחַכִּים שֶׁמִּישֶׁהוּ בֶּאֱמֶת יוֹאִיל לְקַבֵּל אוֹתָם.

אִם אֲנִי נִמְצֵאת בַּמָּקוֹם, אֲנִי נִגֶּשֶׁת אֲלֵיהֶם מִיָּד, מִתְנַצֶּלֶת וּמַסְבִּירָה, "סָבְתָא מְבַשֶּׁלֶת בַּמִּטְבָּח", אוֹ "סָבְתָא תּוֹלָה כְּבִיסָה", וּמְמַהֶרֶת לְחַפֵּשׂ אוֹתָהּ. הָאוֹרְחִים הַמִּסְכֵּנִים נֶאֱנָחִים בַּהֲקָלָה, "תּוֹדָה רַבָּה! בֶּאֱמֶת לֹא יָדַעְנוּ מָה לַעֲשׂוֹת." אוֹ "אֵיזֶה מַזָּל שֶׁיֵּשׁ לְסָבְתָא שֶׁלָּךְ נֶכְדָּה כָּמוֹךְ!" אֲבָל בְּמִקְרֶה שֶׁאֲנִי לֹא נִמְצֵאת, הֵם מְאַבְּדִים אֶת הַסַּבְלָנוּת וְכוֹעֲסִים, "לָמָּה אֵין פֹּה אַף אֶחָד?" אוֹ "מִי שָׁמַע דָּבָר כָּזֶה? אֲנַחְנוּ מְחַכִּים כָּאן יוֹתֵר מִשָּׁעָה!"

רַק כְּשֶׁמַּגִּיעוֹת לְאָזְנֶיהָ שֶׁל סָבְתָא הַצְּעָקוֹת, הִיא טוֹרַחַת לָצֵאת אֲלֵיהֶם, אֲבָל בִּמְקוֹם לְהִתְנַצֵּל הִיא גּוֹעֶרֶת בָּהֶם, "מָה קָרָה? קְצָת סַבְלָנוּת לֹא הָרְגָה אַף אֶחָד!" אוֹ "אַתֶּם לֹא רוֹאִים שֶׁאֲנִי עוֹשָׂה מַשֶּׁהוּ?!" אוֹ "לָמָּה אַתֶּם אוֹמְרִים 'אַף אֶחָד'? אֲנִי נִרְאֵית לָכֶם אַף אֶחָד?"

מָה שֶׁמַּצְחִיק זֶה שֶׁסָּבְתָא מִתְיַחֶסֶת לִשְׁנֵי חַדְרֵי הָאֵרוּחַ שֶׁלָּהּ כְּאִלּוּ מְדֻבָּר בְּמָלוֹן עֲנָק שֶׁל חֲמִשָּׁה כּוֹכָבִים. לְכָל שִׂיחַת טֶלֶפוֹן שֶׁמַּגִּיעָה אֵלֶיהָ הִיא תָּמִיד עוֹנָה בְּטוֹן רִשְׁמִי: "מְלוֹן מַזָּל שָׁלוֹם בַּמֶּה אוּכַל לַעֲזֹר?"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ספרים מומלצים

# data[].attributes.attachment_link.title
סבתא טורבו ואלפי התנינים הבכיינים - איריס אליה כהן

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מערכת שידורים לאומית

# data[].attributes.attachment_link.title
כיתות: א' עד ב', ספריית פיג'מה - שם הספר: סבא סביח

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
כאן-תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מילים: שון מונגוזה
לחן: שון מונגוזה, אורן עמנואל, יהונתן אופנהיים
עיבוד והפקה: אורן עמנואל, יהונתן אופנהיים
מאסטר: בעז רוזנברג, שון מונגוזה, יהונתן אופנהיים, אורן עמנואל
נציגי פדרציה: דורון פלסקוב ועידן ווינברן
מילות השיר:
עברית:
כמו חיה
שפצעו אותה
רגליי משוטטות
כמו חיה
שפצעו אותה
פצעיי נסתמים
כדי לא לחוש כאב,
כדי לא לחוש כאב.
רוצה לעזוב את זיכרונות העבר, של העיניים שלך
העיניים השחורות
שקלקלו אותי
הרביצו לי, לכלכו אותי.
כמו חיה
שפצעו אותה
רגליי משוטטות
כמו חיה
שפצעו אותה.

כל יום שעובר בזיכרוני
אותן מילים
אותם מעשים שחלחלו
בעורקיי
כל יום דמעות הציפו את פניי
אותם מעשים שחלחלו
בעורקיי

אנגלית:
Like a beaten beast
I'm drifting away
Like a beast
That was hurt
My wounds are sedented
Because I can't bear the pain
I don't want to feel it
I'm desperate to put the past behind me
Can't forget your eyes
Your intimidating black eyes
That damaged me
That hurt me, sullied my soul
Like a beaten beast
I'm drifting away
Like a beast
That was hurt

Every time I go down the memory lane
Same words
same acts that seeped into my veins
Every day tears flooded all over me
These acts that seeped
deep into my veins
"אני מדבר עברית, אז מה שונה? הצבע": שון מונגוזה על הקשיים וההצלחה - כתבתו של אמיר גרא מתוך "השבוע" >>

# data[].attributes.attachment_link.title
צ'אנסלה: השחור החדש

# data[].attributes.attachment_link.description
שון, צעיר פליט בן 26 המתגורר ב-״אפריקה הקטנה״ בדרום תל אביב, נוטש את בית הגידול הקהילתי והמוכר לטובת חיים והצלחה עצומה בצד הנוצץ של העיר הגדולה. הוא מאמץ את התרבות המערבית והלבנה, שמתנגשת חזיתית עם תרבות המוצא הקונגולזית שלו, ומכניסה אותו למאבק הישרדותי על זהותו. במאי ומפיק: בעז רוזנברג

# data[].attributes.attachment_link.title
מערך שיעור ליום המשפחה ובכלל: על שמות משפחה ומשפחות בעולם - קדמה

# data[].attributes.attachment_link.description
יום המשפחה הוא הזדמנות לעסוק בנושא המסקרן של שמות משפחה. שמות המשפחה המקוריים שלנו, מאפשרים לנו הצצה להיסטוריה של המשפחה שלנו וגם קצת להיסטוריה של העם היהודי. הם מספרים לנו את סיפוריהן של משפחות יהודיות שעלו לארץ מכל התפוצות. דרך השמות נוכל להכיר את ארצות המוצא שמהן עלו היהודים לארץ, לעיתים נוכל ללמוד מהשמות גם ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
החג "עיד אל בנאת" חל בקרב קהילות שונות בתוך תקופת החנוכה, רובנו לא מכיריםו/ת אותו או מציינים/ות אותו, אבל רחלי יוסף, סגנית מנהלת בבית ספר אהרון דוידי, מחנכת כיתה ד' ומורה למתמטיקה, ראתה בו פוטנציאל גדול כחג ששווה להביא וללמוד בכיתה. מאפשר לה לעשות חיבור בין הוראת החגים ובין התפיסה שלה לגבי נשים, המקום והייצוג שהן מקבלות בד"כ בחגי ישראל.
רחלי ציינה כי החג הוא מאפשר מצד אחד לספר על ערכים, כוח וגבורה של נשים, להנכיח אותן, ובאופן זה גם לחזק את בנות הכיתה ואת האופן בו הן תופסות את עצמן ונשים אחרות, ומצד שני, להכיר חגים נוספים בלוח השנה העברי בקרב קהילות שונות בארץ ובעולם.

את המערך פיתחה וכתבה רחלי במסגרת עבודת הסיכום בכנס הקיץ של קדמה: חגים ולוח השנה - מה נשתנה ומה נשנה? ואנחנו מודות לה שהסכימה לשתף ולחלוק מרעיונותיה.

# data[].attributes.attachment_link.title
מערך שיעור: מי מכיר/ה את החג "עיד אל בנאת"? - קדמה

# data[].attributes.attachment_link.description
צילום: AP / Aimen Zine החג "עיד אל בנאת" חל בקרב קהילות שונות בתוך תקופת החנוכה, רובנו לא מכיריםו/ת אותו או מציינים/ות אותו, אבל רחלי יוסף, סגנית מנהלת בבית ספר אהרון דוידי, מחנכת כיתה ד' ומורה למתמטיקה, ראתה בו פוטנציאל גדול כחג ששווה להביא וללמוד בכיתה.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
חג השנה האזרחית החדשה, הנחגג ב-31.12 במאות אלפי בתים של יוצאי ברית המועצות, כמסורת אינטימית, יחד עם המשפחה הגרעינית וחברים, ומקפלת בתוכה שנים של נוסטלגיה, תרבות, הומור וקולינריה.
בברית המועצות היה החג החילוני הלא קומוניסטי היחיד, ולכן אִפשר מקום חופשי יותר לאדם ולמשפחה. למרות הסטיגמות, אין לו קשר לחג הסילבסטר הנוצרי.
( מתוך אתר נובי גוד ישראלי)

האגף לקליטת תלמידים עולים במשרד החינוך פרסם הסברים והנחיות על הנובי גוד. למרות זאת, מעטים הם בתי הספר שחוגגים או מציינים את הנובי גוד, והחג ממשיך ומעורר התנגדות בקרב רבים. אנו מציעות לפזר קצת מן הערפל לגבי החג, להכיר את מקורותיו ולהתוודע לחשיבותו בקרב תלמידות/ים רבות/ים ומשפותיהן/ם.

הפעילות הבאה מתאימה ליסודי, חט"ב ולתיכון.

# data[].attributes.attachment_link.title
הצעה לפעילות: הנובי גוד - ראש השנה האזרחית! - קדמה

# data[].attributes.attachment_link.description
התמונה נלקחה מתוך אתר ויקיפדיה אז מה זה הנובי גוד? חג השנה האזרחית החדשה, הנחגג ב-31.12 במאות אלפי בתים של יוצאי ברית המועצות, כמסורת אינטימית, יחד עם המשפחה הגרעינית וחברים, ומקפלת בתוכה שנים של נוסטלגיה, תרבות, הומור וקולינריה. בברית המועצות היה החג החילוני הלא קומוניסטי היחיד, ולכן אִפשר מקום חופשי יותר לאדם ולמשפחה.

# data[].attributes.headline
צעדים ראשונים/אמנון 

# data[].attributes.body
צעדים ראשונים/אמנון שמוש

# data[].attributes.attachment_link.title
"צעדים ראשונים" - מערך שיעור סביב הסיפור של אמנון שמוש - קדמה

# data[].attributes.attachment_link.description
הסיפור "צעדים ראשונים" הוא סיפור קצר מתוך מעגל הליבה להוראת השפה בכיתות ה-ו. בסיפור מעלה שמוש זכרונות מחוויות העליה שלו כילד שהגיע מסוריה לישראל והיה צריך להשתלב בבית הספר ובחברה. מערך השיעור סביב הסיפור מאפשר לנו להעלות נושאים חברתיים ערכיים כמו: זרות ושייכות, זהות ומסורת, וגם לעבוד עם התלמידים/ות על מיומנויות בשפה ובהבעה.

# data[].attributes.headline
ספרות ילדים מזרחית

# data[].attributes.subject
ספרות ילדים מזרחית

# data[].attributes.attachment_link.title
מרגלית צנעני  חבר שלם

# data[].attributes.headline
חבר שלם מילים

# data[].attributes.body
חבר שלם מילים

# data[].attributes.attachment_link.title
אבנר גדסי  מנגן ושר

# data[].attributes.attachment_link.title
להקת צלילי הכרם  דקמוש  יום שישי הגיע

# data[].attributes.attachment_link.title
שימי תבורי אל תשליכני לעת זקנה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
תקציר:
בישוב לא גדול ולא רחוק, חי עם משפחתו ילד קטן וחמוד ששמו עידו. כשעידו לא היה מבין דברים, הוא היה ניגש למבוגרים ושואל: מה זה? למה זה ככה? איך זה נוצר? ועוד המון שאלות... (ע' 3).

כמות הזמנות לכותר: 0
יש להעריך כי מספר ימי ההמתנה המשוער יהיה כמות ההזמנות כפול מספר ימי השאלה עבור כל עותק.

עותקים

מספר

מיקום

מס' מיון

סימן מדף

כרך

71503

יל

בני

# data[].attributes.attachment_link.title
למה סבתא קוראת לי כפרה?

# data[].attributes.attachment_link.description
תקציר: בישוב לא גדול ולא רחוק, חי עם משפחתו ילד קטן וחמוד ששמו עידו. כשעידו לא היה מבין דברים, הוא היה ניגש למבוגרים ושואל: מה זה? למה זה ככה? איך זה נוצר? ועוד המון שאלות... (ע' 3). כמות הזמנות לכותר: 0 יש להעריך כי מספר ימי ההמתנה המשוער יהיה כמות ההזמנות כפול מספר ימי השאלה עבור כל עותק.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בסיפור פיוטי ומרגש להפליא, חדור אהבה ותמימות, אנו מתודעים אל עולמו של יוסף, ילד חולמני ממחנה הפליטים דהישה, שרוצה כל כך שיהיו לו אופנים, כמו בפרסומות. ספר יחודי, שיש בו כדי להביא לקרוב לבבות בין ילדים ערבים ליהודים, ואולי גם לקרוב השלום. הספר מלווה בתצלומיו של הצלם מיקי קרצמן, המציג את עבודותיו בתערוכות בארץ ובעולם. ד"ר תמר ורטה - זהבי ועבדאלסלאם יונס מנחים יחד שנים רבות מפגשים של מחנכים ותלמידים ערבים ויהודים. "החלום של יוסף" הוא ספרם השני ,קדם לו "רים הילדה מעין - חוד" (הוצאת הקיבוץ המאוחד).

# data[].attributes.attachment_link.title
החלום של יוסף - תמר ורטה-זהבי

# data[].attributes.attachment_link.description
בסיפור פיוטי ומרגש להפליא, חדור אהבה ותמימות, אנו מתודעים אל עולמו של יוסף, ילד חולמני ממחנה הפליטים דהישה, שרוצה כל כך שיהיו לו אופנים, כמו בפרסומות. ספר יחודי, שיש בו כדי להביא לקרוב לבבות בין ילדים ערבים ליהודים, ואולי גם לקרוב השלום. הספר מלווה בתצלומיו של הצלם מיקי קרצמן, ה

# data[].attributes.attachment_link.title
Bahay Kubo (2020) | Filipino Folk Song and Nursery Rhymes | robie317

# data[].attributes.attachment_link.title
הקטע הכי מצחיק בקצרים

# data[].attributes.attachment_link.title
שיר עד - אור חבצלות - שרה לוי-תנאי | לחן עממי בבלי | בביצוע עפרה חזה - Or Khavatsalot

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
רֶגַע לִפְנֵי שֶׁהַסִּפּוּר מַּתְחִיל אֲנִי רוֹצֶה לְבַקֵּשׁ מִכֶּם דָּבָר קָטָן: בְּבַקָּשָׁה הָרִימוּ אֶת הַמַּבָּט מֵהַסֵּפֶר, הִסְתַּכְּלוּ וְהַבִּיטוּ בְּכָל הַחֲפָצִים שֶׁמִּסְּבִיבְכֶם. יִתָּכֵן שֶׁאַתֶּם יוֹשְׁבִים בַּסָּלוֹן אוֹ בַּחֲדַר הַשֵּׁנָה אוֹ בַּמִּרְפֶּסֶת, וְאוּלַי בְּעֶצֶם בְּבֵית הַסֵּפֶר. לֹא מְשַׁנֶּה אֵיפֹה אַתֶּם נִמְצָאִים, הִסְתַּכְּלוּ וְהַבִּיטוּ סָבִיב.

אַחֲרֵי שֶׁעֲבַרְתֶּם בְּמַבַּטְכֶם עַל כָּל הַחֲפָצִים, דַּמְיְנוּ אֶת כָּל הַדְּבָרִים שֶׁיֵּשׁ לָכֶם בַּבַּיִת. וְעַכְשָׁו דַּמְיְנוּ שֶׁאֵין לָכֶם אַף לֹא אֶחָד מֵהַחֲפָצִים סְבִיבְכֶם אוֹ מֵהַדְּבָרִים שֶׁיֵּשׁ לָכֶם בַּבַּיִת. אֵין לָכֶם מִשְׂחָקִים אוֹ צַעֲצוּעִים. אֵין לָכֶם טֵלֵוִיזְיָה, אֵין לָכֶם מַחְשֵׁב, אֵין לָכֶם טֵלֵפוֹן, אֵין לָכֶם סַפּוֹת, שֻׁלְחָנוֹת, כִּסְּאוֹת. אֵין לָכֶם מְקָרֵר, תַּנּוּר, מֵדִיחַ, כִּיּוֹר, אֲרוֹנוֹת מִטְבָּח, שָׁעוֹן, כַּפּוֹת, מַזְלְגוֹת, צַלָּחוֹת, קֵיסָמִים. אֵין לָכֶם אַף לֹא אֶחָד מֵהַחֲפָצִים הַלָּלוּ.

אֲנִי יוֹדֵעַ שֶׁקָּשֶׁה לְדַמְיֵן דָּבָר כָּזֶה. אֲנִי נִסִּיתִי הֲמוֹן פְּעָמִים לְדַמְיֵן שֶׁאֵין לִי אַף לֹא אֶחָד מֵהַדְּבָרִים שֶׁיֵּשׁ לִי, וְהָאֱמֶת הִיא שֶׁמֵּעוֹלָם לֹא הִצְלַחְתִּי. אֲבָל הַגִּבּוֹר שֶׁל הַסֵּפֶר שֶׁאַתֶּם מַחְזִיקִים בִּידֵיכֶם לֹא הָיָה צָרִיךְ לְדַמְיֵן אֶת זֶה. אֵלֶּה הָיוּ הַחַיִּים שֶׁלּוֹ. כְּשֶׁסַּבָּא אֵלִיָּהוּ הָיָה קָטָן, לֹא הָיָה לוֹ כְּלוּם. מָה זֹאת אוֹמֶרֶת כְּלוּם? הִנֵּה רְשִׁימָה.

רְשִׁימַת הַדְּבָרִים שֶׁלֹּא הָיוּ לְסַבָּא אֵלִיָּהוּ:

מַחְשֵׁב

טֵלֵוִיזְיָה

מְכוֹנִית

מְנוֹרוֹת

תַּנּוּר אֲפִיָּה

תַּנּוּר חִמּוּם

מַזְגָּן

מְאַוְרֵר

חַשְׁמַל

טֵלֵפוֹן

אַתֶּם בֶּטַח אוֹמְרִים עַכְשָׁו, "טוֹב, אֶת רֹב הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה בֶּטַח עוֹד לֹא הִמְצִיאוּ כְּשֶׁסַּבָּא אֵלִיָּהוּ הָיָה קָטָן." זֶה נָכוֹן, אֲבָל לֹא הָיוּ לוֹ, לְסַבָּא אֵלִיָּהוּ, גַּם דְּבָרִים שֶׁכְּבָר כֵּן הִמְצִיאוּ.

הֶמְשֵׁךְ רְשִׁימַת הַדְּבָרִים שֶׁלֹּא הָיוּ לְסַבָּא אֵלִיָּהוּ:

אֹכֶל

תְּרוּפוֹת

נַעֲלַיִם

מִטָּה

כָּרִית

תַּחְתּוֹנִים לְהַחְלָפָה

צַלַּחַת

סַכִּין וּמַזְלֵג

מַמְתַּקִּים

מַחְבֶּרֶת

יַלְקוּט

גַּרְבַּיִם

שְׂרוֹכִים

קַנְקַנִּים

כּוֹסוֹת

רִצְפָּה בַּבַּיִת

כֵּן, הָיָה לוֹ בַּיִת בְּלִי רִצְפָּה, רַק אֲדָמָה כְּבוּשָׁה שֶׁנִּמְעֲכָה מִתַּחַת לָרַגְלַיִם. וְהָאֱמֶת, קָשֶׁה לִקְרֹא לַבַּיִת שֶׁהָיָה לְסַבָּא אֵלִיָּהוּ ״בַּיִת״. זֶה הָיָה חֶדֶר. חֶדֶר? חַדְרוֹן קָטֹן בְּרֹחַב שְׁנֵי צְעָדִים וּבְאֹרֶךְ שְׁלוֹשָׁה צְעָדִים, וְתִקְרָה נְמוּכָה כָּל כָּךְ, שֶׁסַּבָּא אֵלִיָּהוּ הִגִּיעַ אֵלֶיהָ כְּשֶׁעָמַד עַל קְצוֹת הָאֶצְבָּעוֹת שֶׁלּוֹ וְשָׁלַח אֶת יָדוֹ מַעְלָה. סַבָּא אֵלִיָּהוּ גָּר בַּחֶדֶר הַזֶּה עִם אִמָּא וְאַבָּא שֶׁלּוֹ.

בְּקִצּוּר - לְסַבָּא אֵלִיָּהוּ לֹא הָיָה כִּמְעַט כְּלוּם. הָיוּ לוֹ חֻלְצָה אַחַת, זוּג מִכְנָסַיִם אֶחָד וְזוּג תַּחְתּוֹנִים אֶחָד. בַּלֵּילוֹת הוּא יָשַׁן עַל עֲרֵמַת עִתּוֹנִים יְשָׁנִים וְגַם הִתְכַּסָּה בְּעִתּוֹנִים יְשָׁנִים. וְזֶהוּ. אֲבָל עַכְשָׁו אֲנִי רוֹצֶה שֶׁתַּכִּירוּ אֶת סַבָּא אֵלִיָּהוּ עַצְמוֹ.

הִנֵּה הוּא:

כְּמוֹ שֶׁאַתֶּם רוֹאִים, הוּא יֶלֶד, וְלֹא סַבָּא. אָז לָמָּה אֲנִי קוֹרֵא לוֹ סַבָּא אֵלִיָּהוּ? כִּי כְּשֶׁסַּבָּא אֵלִיָּהוּ סִפֵּר לִי אֶת כָּל הַדְּבָרִים הַמֻּפְלָאִים שֶׁקָּרוּ לוֹ כְּשֶׁהוּא הָיָה יֶלֶד בְּלִי כְּלוּם, הוּא כְּבָר הָיָה סַבָּא, וְכֻלָּם קָרְאוּ לוֹ "סַבָּא אֵלִיָּהוּ".

אֲבָל יֵשׁ דָּבָר שֶׁאִי אֶפְשָׁר לִרְאוֹת בַּתְּמוּנָה. יֵשׁ דָּבָר שֶׁאַתֶּם חַיָּבִים לָדַעַת עַל סַבָּא אֵלִיָּהוּ וְלֹא תֵּדְעוּ רַק מִלְּהַבִּיט בּוֹ. מָה? שֶׁסַּבָּא אֵלִיָּהוּ בִּצֵּעַ בְּיַלְדוּתוֹ אֶת אַחַת הַגְּנֵבוֹת הַמְּתֻחְכָּמוֹת בְּיוֹתֵר שֶׁנַּעֲשׂוּ אֵי־פַּעַם. כֵּן. לֹא סְתָם גְּנֵבָה שֶׁל אֵיזֶה מְלָפְפוֹן אוֹ תַּפּוּחַ אֲדָמָה מִדּוּכָן בַּשּׁוּק אוֹ שֶׁל אַרְנָק מִתִּיק. גְּנֵבוֹת כָּאֵלֶּה סַבָּא אֵלִיָּהוּ מֵעוֹלָם לֹא עָשָׂה, וְלֹא הֶעֱלָה בְּדַעְתּוֹ לַעֲשׂוֹת. לֹא. סַבָּא אֵלִיָּהוּ תִּכְנֵן וּבִצֵּעַ אֶת אַחַת הַגְּנֵבוֹת הַמְּיֻחָדוֹת בְּיוֹתֵר שֶׁנַּעֲשׂוּ אֵי־פַּעַם, וְעַל כָּךְ אֲסַפֵּר לָכֶם בַּסֵּפֶר הַזֶּה. אֲבָל כְּדֵי שֶׁתָּבִינוּ מָה בְּדִיּוּק קָרָה, אֲנִי צָרִיךְ לְסַפֵּר הַכֹּל לְפִי הַסֵּדֶר.

קֹדֶם כֹּל אֲנִי רוֹצֶה שֶׁתַּכִּירוּ אֶת סַבָּא אֵלִיָּהוּ כְּמוֹ שֶׁצָּרִיךְ. אִם תַּבִּיטוּ שׁוּב בַּתְּמוּנָה שֶׁלּוֹ, אוּלַי תָּשִׂימוּ לֵב שֶׁלְּסַבָּא אֵלִיָּהוּ יֵשׁ רֶגֶל אַחַת קְצָרָה יוֹתֵר. וְלָמָּה יֵשׁ לוֹ רֶגֶל אַחַת קְצָרָה יוֹתֵר? עַל כָּךְ בַּפֶּרֶק הַבָּא.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ספרים מומלצים

# data[].attributes.attachment_link.title
כשסבא אליהו היה קטן - 1 - ינץ לוי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ילדי הבית המוזר או מיהו ררפאלו אלבנז חבורת; "ילדי הבית המוזר " בהנהגתו האמיצה של יהונתן שירזלי, עוקבת אחר ה "הנזיר הדומיניקאני " בתקופת ימי המנדט הבריטי, מיהו באמת רפאלו אלבנז ? מספר לנו הסופר בן ירושלים בספר המרתק ומתאר בסגנון כובש לב את אווירתה ונופיה של עיר מולדתו עוד ספרים משל הסופר, ראה באתר,

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
עירמולדתועוד

# data[].attributes.attachment_link.title
ילדי הבית המוזר או מיהו ררפאלו אלבנז משה בן שאול

# data[].attributes.attachment_link.description
ילדי הבית המוזר או מיהו ררפאלו אלבנז חבורת; "ילדי הבית המוזר " בהנהגתו האמיצה של יהונתן שירזלי, עוקבת אחר ה "הנזיר הדומיניקאני " בתקופת ימי המנדט הבריטי, מיהו באמת רפאלו אלבנז ?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

שלומית כהן-אסיף (נולדה ב- 5 באפריל 1949) היא משוררת ומספרת ישראלית. כהן-אסיף כתבה 70 ספרים, וזכתה ב-18 פרסים שונים בתחום ה ספרות, ביניהם פרס זאב לספרות ילדים ונוער, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, ובשנת 1995 זכתה

ב פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום ספרות הילדים והנוער. זוכת פרס ביאליק לשנת תש"ע ( 2010), פרס מפעל חיים ע"ש אריק איינשטיין לשנת 2017, פרס שרת התרבות בתחומי היצירה ספרותית, פרס מפעל חיים בתחום ספרות הילדים לשנת תשע"ט (2019)[1] ו פרס דבורה עומר על מפעל חיים לשנת 2020.

שלומית כהן-אסיף נולדה ב עיראק ועלתה ארצה בגיל שנה וחצי. היא למדה והתחנכה ב חולון בבית הספר " תיכון חדש" בעיר. במהלך שירותה הצבאי כקצינת חינוך, החלה לפרסם את שיריה. למדה ב אוניברסיטת תל אביב ופרסמה בעיתונות ראיונות ורשימות ביקורת על ספרות ו תיאטרון.

ספר שיריה הראשון, "שש ביד שמאל", פורסם ב- 1975. בהמשך פרסמה יותר מ-70 ספרים, שחלקם הופקו ל הצגות, תערוכות ו סרטים מצוירים ואף תורגמו לשפות אחרות. ספרה "מסיבה בגן העכברים" ייצג את ישראל בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית " רחוב סומסום". בשנת 2002 הוקם בחולון גן פסלים על פי ספרה

" הארנב ממושי", שיצא ב- 1988. בשנים 2013-2009, כתבה את השירים לסדרת הטלוויזיה " גאון של אבא" בכיכובו של יהורם גאון. שיריה מבוצעים על ידי יוצרים ידועים ביניהם: אריק איינשטיין ו יהורם גאון.

היא זכתה ב-17 פרסים.

חלק משיריה של שלומית כהן-אסיף עוסקים ב כאב וסבל שחווים הגיבורים, במסגרת ה משפחה או במסגרת הסביבה הרחבה יותר. הילדים בשירים מגיבים לתחושות אלו בתמימות ובחוסר הבנה, ומפעילים מנגנוני הגנה שונים כדי להתמודד עם חוויית המצבים הקשים. רוב השירים מסתיימים בסוף ריאלי ולא אידיאלי, כפי שמקובל בספרות הילדים. המשוררת נוקטת באמצעים שונים כדי לעצב מצבים טראומטיים עבור ילדים, כמו ה כעס כלפי ה מת על היעלמותו. דוגמה לכך ניתן לראות בשיר "אבא בתמונה", בו הילד מתקשה לקבל את מות אביו, פונה אל תמונתו ומנסה ליצור עמו דיאלוג. בשיר "כפתור ופרח", ילד יתום מאמו עומד חסר אונים מול החברה החוגגת את יום האם. בשיר זה ובשירים נוספים של כהן-אסיף, מודגשת אטימותה של החברה למצבים כאלה.

חלק אחר של שיריה עוסק ב אהבה, ובחשיבותה הגבוהה בעולמו של כל ילד וכל אדם. להשקפתה, האהבה עוזרת להתגבר על קשיים, לצמצם מרחקים, לפתור בעיות ולחלום. על פי רבקה גרון, ביצירותיה מתארת כהן-אסיף כמה סוגי אהבות, לדוגמה:

אהבה כמקסם לעת מצוקה - אהבה מאגית המשפרת כאב ומשנה מציאות כואבת על פי צורכי הפרט (למשל, בשיר "נשיקה בכיס", משמשת הנשיקה כמרפא: "אם תלך לאיבוד, אם מישהו ירביץ, אם משהו יכעיס, אם תהיה עצוב, יש לך נשיקה בכיס").

אהבה כצורך חיוני לילדים בהתפתחותם - אהבה במשפחה בין ההורים לילד ובין הילד לאחיו (למשל בשיר "לפעמים אוהב, לפעמים לא", הילד מביע את חרדתו כאשר אחיו לא מפגין את אהבתו אליו - "אחי לא אוהב אותי, הוא צעק עלי... אחי אוהב אותי. ילד הכה אותי... אחי בא בריצה ודחף את הילד").

אהבה תמימה - תשוקה לקשר, להדדיות ולגילויי אהבה (למשל בשיר "הלכתי להביא פרפר לרות", גיבור השיר מוצג כמחזר מוצהר. הדברים נאמרים בגלוי ובפשטות: "הלכתי להביא פרפר לרות. רות אוהבת פרפרים ואני אוהב את רות").

אהבה כתופעה קוסמית - תופעה טוטאלית החוצה גבולות ומקיפה את כל העולמות (בשיר "מכתב" מוצגת אהבה בלתי אפשרית בין השמש לירח המשתוקקים להיפגש: "הירח כתב לשמש מכתב: יקירה בואי נפגש! למכתב הוסיף ציור יפה וברור. השמש שלחה לירח כדור של אש על גלויה מצוירת: נפגש. בוודאי. רק כתוב היכן ומתי").

כמיהה רומנטית ושיברה - אהבה שאינה הדדית, אלא כוללת גם תסכולים ואכזבות (בשיר "כבר אחר שש", מצפה הגיבור לרות והיא לא מופיעה: "רות אמרה אבוא בשעה ארבע או חמש. ועכשיו כבר אחרי שש").

לדעת חוקרת הספרות אילנה אלקד-להמן, ביצירתה של שלומית כהן-אסיף הנושא ה ארס -פואטי בולט במיוחד, כבר מקובץ הסיפורים הראשון שפרסמה. שבעה-עשר סיפורים (מתוך 71) שפורסמו בספרים שונים 1979-1987, הם סיפורים ארס-פואטיים מובהקים. חמישה סיפורים נוספים נוגעים באופן כלשהו בסוגיות ארס-פואטיות. גם בספרי השירה שלה קיימים שירים העוסקים בסוגיות ארס-פואטיות. השאלות הארס-פואטיות שמעלה כהן-אסיף ביצירותיה, והתשובות להן, מקיפות "עולמות" מעבר לתחום שעסקו בו בעבר בספרות הילדים העברית. מועלות סוגיות ביחס למהות ה אמנות; זהות האמן; תהליכי ה"הכשרה" שלו; יחסי היוצר עם ה חברה (סוציולוגיה), עם ה שלטון ועם קהל קוראיו; תפקיד היצירה האמנותית ועוד.

שש ביד שמאל - 1975, ספריית פועלים

ענן של חוט - 1977, הוצאת תמוז

המלך ממדו - 1979, ספריית פועלים (פרס אקו"ם)

מחשבות שאינן רוצות לישון 1979, הוצאת הקיבוץ המאוחד (פרס אקו"ם)

חומפס - 1980, הוצאת מסדה / 2003, הוצאת לולו / 2014 הוצאת ספריית הפועלים

חצי גלימת מלכות - 1981, ספרית פועלים

הצימוקים הם ענבים עצובים - 1982, הוצאת הקיבוץ המאוחד

אחרי שלבשתי פיג'מה - 1982, הוצאת שוקן לילדים (פרס אקו"ם)

המחבוא של הרוח - 1984, הוצאת עם עובד

גבעת הכפתורים - 1985, הוצאת הקיבוץ המאוחד

שודד החלומות - 1985, הוצאת ספריית הפועלים

הירח בוכה בכוכבים - 1987, הוצאת הקיבוץ המאוחד

הנסיכה מן הקשת - 1987, הוצאת ספריית הפועלים

הארנב ממושי - 1988, הוצאת הקיבוץ המאוחד

הסוד של העכבר זנזיבר - 1989, הוצאת הקיבוץ המאוחד

סבא מרחוב העפיפונים הגדולים - 1989, הוצאת עם עובד

מוכר העננים - 1989, הוצאת ספריית הפועלים

דובי דוביג'מה - 1990 כתר

הגמד גמדן והקוסם תותן - 1990, הוצאת הקיבוץ המאוחד

לפעמים בגשם לפעמים בלב- 1990, הוצאת כתר

הספר הגדול של שלומית כהן-אסיף - 1991, הוצאת עם עובד

גשם של נשיקות - 1991, הוצאת הקיבוץ המאוחד

מסיבה בגן העכברים - 1991, הוצאת ספריית הפועלים

מלך הפעמונים - 1993, הוצאת ספריית הפועלים

נשיקת הפתעה - 1993, הקיבוץ המאוחד

גלגל הלחמניות - 1995, הוצאת הקיבוץ המאוחד

הבית בעמק שוקו - 1995, הוצאת דני ספרים

נסיכת עגילי העשב - 1996, הוצאת עם עובד

התעלול האדום - 1996, הוצאת קוראים

ארמון הפרפרים - 1996, הוצאת ספריית הפועלים

פונזו מן האגם הצוחק - 1996, הוצאת מסדה

ליצן הדובדבן - 1997, הוצאת ידיעות אחרונות

המחבואים של ג'ומליק - 1998, הוצאת עם עובד

הצב שמיל שימלאי - 1998, הוצאת ספריית הפועלים

שוק המראות הקטנות - 1999, הוצאת הקיבוץ המאוחד

רונה זברונה באה לביקור - 2000, הוצאת עם עובד

נשיקה בכיס - 2000, הוצאת לולו

ואם המלכה תגיד כן - 2000, הוצאת ספריית הפועלים

נוקי עם הלב האדום - 2002, הוצאת ספריית הפועלים

דוקטור מרשמלו מלו - 2002, ספריית הפועלים

ארמון אלף הדלתות - 2003, הוצאת ספריית הפועלים

ספור שמתחיל בנשיקה ונגמר בחיבוק - 2003, הוצאת עם עובד

מאחורי וילון האפרסקים - 2004, הוצאת הקיבוץ המאוחד

נער העפיפונים - 2006, ספרית הפועלים

כנפים של שבת - 2006, הוצאת הקיבוץ המאוחד

קוקוריקו וחברים - 2008, ספרית פועלים

ציפור, לאן את נוסעת? - 2010, עם עובד

מעשה בכוכב שנפל לשלולית - 2010, ספרית פועלים

מתחיל בבום ונגמר בטראח - 2012 ספרית פועלים (עברית/ערבית)

גם לירח יש גומות חן - 2013, עם עובד

חומפס - 2014 ספרית פועלים

הצבע השמיני - 2014 צלטנר

הנמר של שלמה המלך, 2014 ספרית פועלים

בוקר טוב גדליהו - 2015, עם עובד

נשיקה בכיס ועוד נשיקה - 2017, ספריית פועלים

רחוב בלי שם - 2017, ספריית פועלים

ביצה מרובעת - 2017, זמורה ביתן

כרטיס לירח - 2020, ספריית פועלים

די-לי-לול - 2020, עם עובד

אילנה אלקד-להמן, (1989). ״ארס-פואטיקה בסיפורי שלומית כהן-אסיף״, באמת?!,3: 64-47

רבקה גרון, (2002), ״כאב וסבל בשירי שלומית כהן-אסיף: מבחר יצירות לילדים שנושאן חולי ומוות״. מעגלי קריאה, 29: 66-70

שרה ציוני, (2002), ״שירי אהבה ביצירתה של שלומית כהן-אסיף״, מעגלי קריאה 29: 71-80

"סודות משולחן הכיתה - החלום זה המשקפיים שלי", הוצאת ספרים דומינו, 1990

שלומית כהן-אסיף, חוטם המזל, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 362-365, הוצאת כרמל, 2017.

שלומית כהן-אסיף מדברת על העיסוק במוות ועל אלימות הביקורות (מעריב, כרמית ספיר ויץ, 7 בפברואר 2020)

שלומית כהן-אסיף, באתר "דףדף"

שלומית כהן-אסיף, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"

שלומית כהן-אסיף, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה"

על שלומית כהן אסיף, באתר כנפיים.

על שלומית כהן אסיף, מתוך אתר הגיל הרך.

שלומית כהן-אסיף חוזרת להיות ילדה, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008

מדף הספרים של שלומית כהן-אסיף, באתר nrg‏, 17 בפברואר 2009

רותה קופפר, "ציפור, לאן את נוסעת?" מאת שלומית כהן-אסיף, את הליטוף כדאי לזכור ולא לשכוח, באתר הארץ, 2 ביוני 2010

רותי זוארץ, סופרת הילדים בביקורת עצמית: "הייתי צריכה לצעוק על העוול והעוני", באתר מעריב השבוע, 19 באוקטובר 2015

אורין ויינברג, שלומית כהן-אסיף: "הייתי רוצה להעז ולכתוב דמויות מרושעות יותר בסיפורים שלי", באתר ynet, 7 באוקטובר 2017

רבקה גרון, "הלב הוא מחבוא" - על פסיפס האהבה בשירי שלומית כהן-אסיף, עיונים בספרות ילדים 13, תשס"ג-2003, עמ' 74-87

אגדה של שלומית כהן-אסיף "אגרטל החרס", באתר "אלכסון"

אגדה של שלומית כהן-אסיף: "פסל-חידה", באתר "אלכסון"

מאיה פולק, ‏הספר ה-72: "אני רוצה לבוא לעולם עם השירה שלי", בעיתון מקור ראשון, 2 בספטמבר 2020

# data[].attributes.attachment_link.title
שלומית כהן-אסיף

# data[].attributes.attachment_link.description
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית שלומית כהן-אסיף (נולדה ב- 5 באפריל 1949) היא משוררת ומספרת ישראלית. כהן-אסיף כתבה 70 ספרים, וזכתה ב-18 פרסים שונים בתחום ה ספרות, ביניהם פרס זאב לספרות ילדים ונוער, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, ובשנת 1995 זכתה ב פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום ספרות הילדים והנוער.

# data[].attributes.attachment_link.title
⭐️ אקוט - חוץ ממני - הקליפ ⭐️

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
צליל מכוון | פרק 4 - איזו מדינה, הצליל של המחאה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
רגע, לא לגעת, זה עדיין לא מוכן
תנו לי להזיז את זה מכאן לכאן
אף אחד כאן לא מבין מה שאני עשיתי, שום דבר לא מסתדר כמו שאני קיוויתי

לא רוצה לשמוע שלפעמים זה ככה בחיים
ואם אני בוכה זה כן נורא, ולא עובר בעוד שנייה אני רוצה עכשיו,
בדיוק כך ולא אחרת אני רוצה להתלבש כמו שאני בוחרת

תנו לי לעשות הכל לבד בעצמי
תספרו לי שוב סיפור בלי לשאול על מה ומי
אף אחד כאן לא מבין מה שאני עשיתי שום דבר לא מסתדר כמו שאני קיוויתי

לא רוצה לשמוע שלפעמים זה ככה בחיים
ואם אני בוכה זה כן נורא, ולא עובר בעוד שנייה אני רוצה עכשיו,
בדיוק כך ולא אחרת אני רוצה להתלבט בסוף אני בוחרת

from מצד לצד, released February 27, 2020
מילים: ענבל ג׳משיד
לחן: ענבל ג׳משיד וגלעד ואקנין
עיבוד: ענבל ג׳משיד, גלעד ואקנין, יוהנה ריטמולר, טל אברהם, עדן ג׳משיד, אביב עזרא, אביתר חרמש, אמיר בולצמן
הפקה מוזיקלית: אמיר בולצמן
שירה: ענבל ג׳משיד
גיטרות ומנדול: גלעד ואקנין
כינור: יוהנה ריטמולר
צ׳לו: עדן ג׳משיד
בס: אביתר חרמש
ריק, דרבוקה וקולות: אביב עזרא
דרבוקה: גלעד אמסלם
פסנתר: אמיר בולצמן

מיקס: שמעון טל
מאסטרינג: ארן לביא

# data[].attributes.attachment_link.title
ככה זה בחיים, by אקוט

# data[].attributes.attachment_link.description
ככה זה בחיים by Ecoute | אקוט, released 27 February 2020 רגע, לא לגעת, זה עדיין לא מוכן תנו לי להזיז את זה מכאן לכאן אף אחד כאן לא מבין מה שאני עשיתי, שום דבר לא מסתדר כמו שאני קיוויתי לא רוצה לשמוע שלפעמים זה ככה בחיים ואם אני בוכה

# data[].attributes.headline
חיים אמזלג - ממיסדי שכונת נווה צדק

# data[].attributes.subject
חיים אמזלג - ממיסדי שכונת נווה צדק

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
הקשת הדמוקרטית המזרחית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
איש עסקים עשיר ממוצא מרוקאי ומנהיג יהודי ביפו. עלה לארץ בשנת 1834 עם הוריו, ובבגרותו השתקע ביפו. שימש כסגן קונסול בריטניה וכמנהל סניף "כל ישראל חברים". רכש אדמות בפתח תקווה ובראשון לציון ונתן אותן למתיישבים יהודים מרוסיה. בנוסף, אמזלג היה ממייסדי שכונת נווה צדק בתל אביב.
אמזלג נולד בשנת 1828 בגיברלטר, בנו של יוסף אמזלג, סוחר עשיר ממרוקו. אמזלג היה איש עסקים ומנהיג יהודי ישראלי, הוא שימש כסגן קונסול בריטניה וראש סניף של כל ישראל חברים, הוא נטל חלק פעיל ברכישת אדמות במטרה לייסד את המושבות פתח תקווה וראשון לציון, כמו כן הוא היה ממייסדי שכונת נווה צדק בתל אביב בשנת 1887.קיבל כתב חסות מאת הסולטן מחמוד אל כל השרים והפקידים שיגנו עליו, חיים אמזלג קיבל בילדותו חינוך מסורתי לצד השכלה כללית ושפות אירופאיות. עבר להתגורר ביפו בשנות החמישים של המאה ה - 19.
בגיל 66 עלה חיים אמזלג לישראל עם הוריו, עוד קודם ביקר אביו בארץ ו
כנתין בריטי שעשה שירות חשוב לסחר בריטניה נתכבד בשנת 1873 בתואר חבר המועצה הממלכתית בלונדון, אחרי מספר שנים נתמנה לסגן קונסול בריטי ביפו, הוא ראה את המשרה כמשרת כבוד וסירב לקבל שכר. כמו כן הוא קיבל מדלית זהב מהמלכה ויקטוריה ונתמנה בשנת 1873 לקונסול פורטוגל בירושלים.
הוא נבחר לנשיא כבוד של ועד חלוצי יסוד המעלה שיסד את ראשון לציון כיוון שכשבאו עולים מרוסיה לרכוש קרקע עזר להם בהדרכה, ומאחר שהממשלה הטורקית אסרה על מכירת קרקע ליהודים נתיני רוסיה רשם את אדמת ראשון לציון על שמו ונתן שטרי קנין לכל אחד על חלקו.
חיים אמזלג הפך בהדרגה דמות בולטת בקהילה היהודית של יפו, וכאשר הותקף יהודי מאלכסנדריה על ידי המון מוסלמי נסער משום שהשמיץ כביכול את האסלאם, אנשי הקהילה באו תחילה לביתו של חיים אמזלג וביקשו את עצתו, לאחר מכן שלחו מברקים אל המושל ואל קונסולים שונים בירושלים והתקרית הסתיימה.
אמזלג שימש כמוהל ביפו, הוא מל במקרה אחד ילד מוסלמי בבית הכנסת ביפו, בנוכחות מוסלמים רבים, ביניהם דמויות בולטות בקהילה, אירוע זה הוסיף למעמדו ולמעמד הקהילה היהודית ביפו.
בשנים 1905 - 19066 פרש מתפקידיו הרבים מחמת זקנה, בראשית מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים כמו אחרים מהישוב שהחזיקו בנתינות זרה, הוא נפטר באלכסנדריה, ונקבר שם.

# data[].attributes.attachment_link.title
חיים אמזלג - הקשת הדמוקרטית המזרחית

# data[].attributes.attachment_link.description
איש עסקים עשיר ממוצא מרוקאי ומנהיג יהודי ביפו. עלה לארץ בשנת 1834 עם הוריו, ובבגרותו השתקע ביפו. שימש כסגן קונסול בריטניה וכמנהל סניף "כל ישראל חברים". רכש אדמות בפתח תקווה ובראשון לציון ונתן אותן למתיישבים יהודים מרוסיה. בנוסף, אמזלג היה ממייסדי שכונת נווה צדק בתל אביב.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
למרות שגם אני לא ממש עולה חדש (משפחתי הגיעה לירושלים ב-1845), אני מודה על האמת: חשתי קנאה רבה כשהשתתפתי בכנס של בני משפחת שלוש הענפה, שהתקיים ביום שלישי שעבר בבית המשפחה המקורי בנווה צדק.
משפחת שלוש אינה משפחה אלמונית, והיא מונה כיום כ-450 איש, רובם חיים בישראל. 300 מהם (כ-50 באו במיוחד מחו"ל) השתתפו בכנס שנערך בבית שבנה אבי המשפחה, אהרן שלוש (כיום ברחוב שלוש), בשנת 1883 בשכונה העברית הראשונה מחוץ ליפו. אהרן שלוש, יליד העיר אוראן שבאלג'יר, הגיע לחופי הארץ בטרם חגג את בר המצווה שלו, עם הוריו אברהם ושמחה ואחים נוספים. בדרכם ארצה, טבעה ספינת המפרש שבה שטו ושני אחיו, יוסף ואליהו, מתו. בני המשפחה התיישבו ביפו, ועסקו במסחר. עם התבגרותו עבד אהרן כחלפן כספים וכצורף בחנות ברחוב הצורפים (ממש מול מאפיית אבולאפיה). הוא נשא לאישה את שרה לבית ברוך, שסבה היה מוכתר היישוב היהודי של שכם באותם ימים. לבני הזוג נולדו 7 ילדים: אברהם-חיים, רחל (מהודר), יוסף-אליהו, יעקב, ג'מילה (פדידה), סולטנה (לוריא) ולונה. מצבו הכלכלי היה טוב, וכבעל חזון החליט להשקיע את כספו ברכישת קרקעות בסביבה להקמת שכונות יהודיות חדשות. כך נולדו נווה דצק, נוה שלום, אוהל משה ושכונת אהרון (על שמו), לימים כרם התימנים. אחרי שבנה את ביתו (בתחילה בן קומה אחת) החליט למכור חלק מהאדמות שרכש ליהודים נוספים כדי לממש את חלומו בבניית שכונות. הוא הקפיד בתחילה למכור כל מגרש שני כדי שהשכונה תתפרס על פני שטח גדול ככל האפשר. בניית השכונות חייבה חומרי בנייה. לשם כך הקימו אהרן ובניו, אברהם-חיים ויוסף-אליהו, את בית החרושת למוצרי בניין, "האחים שלוש" (צמוד לבית המשפחה ברחוב שלוש, לכיוון צפון). גם חתנו של אהרן, ישעיהו לוריא, עבד בבית החרושת. הבן השלישי, יעקב היה ממייסדי בנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי). רבים מאד מבתיה של תל אביב, נבנו מחומרים מבית החרושת של האחים שלוש. בית המשפחה שייך כיום לווטרינר ד"ר דניאל ורסנו, שרכש אותו מבני המשפחה בינואר 2001.
לזכרו של ארוני שלוש
במשך כעשרה חודשים ארגנו כמה מבני שלוש את הכנס. את האירוע יזם אהרן (ארוני) שלוש, נינו של אהרן הגדול. ארוני היה נציב במשטרה ודיקן הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב. איש מרשים ומלא חן. במשך השנים הפך ל"אבי המשפחה". בדצמבר אשתקד כינס כמה מבני שלוש שלהם עניין, יכולת ומוטיבציה, והפרויקט יצא לדרך. עבודה עצומה עשה הצוות באיתור כל הצאצאים, בעריכת האירוע בבית המשפחה המקורי, בהפקת חוברת ועץ משפחתי. והנה, 10 ימים בלבד לפני האירוע, נפטר ארוני שלוש ולא זכה להגיע אליו. הכנס שנערך בשבוע שעבר התקיים גם לזכרו.
מבין 7 ילדיו של אהרן, 6 נישאו והקימו משפחות ענפות (רק לונה נפטרה ברווקותה). בכנס יוצג כל ענף על ידי נציג שסיפר מזכרונותיו. עו"ד צבי (ויקי) פומרוק סיפר על סבו אברהם-חיים, עו"ד רוני רובינשטיין (אשתו של השר לשעבר אמנון רובינשטיין) סיפרה על סבה יעקב, אלי אורן סיפר על סבתו רחל מהודר, עו"ד אביעזר שלוש סיפר על סבו יוסף-אליהו (שנקרא על שם שני דודיו שטבעו) שרק'ה אברהמי (ממעגן מיכאל) סיפרה על סבתה סולטנה (לוריא) ורינהשוורץ סיפרה על סבתה ג'מילה. הרבה גאוות יחידה היתה שם.

"זרים" לא הורשו להיכנס
האירוע היה פרטי לחלוטין ורק כמה זרים (כמוני) הורשו להיכנס. הרבה "חום שלושי" הרעיפו המתכנסים זה על זה. בקומת הכניסה ערך האמן יובל כספי (בן המשפחה מהענף של הבת ג'מילה) תערוכה מיצירות אמנות של בני המשפחה השונים. בקומה השנייה הוצגו תמונות היסטוריות של אהרן ושרה שלוש ושבעת ילדיהם ומשפחותיהם, וכן פריטים משפחתיים שנאספו מבני המשפחה השונים, כולל מסמכים היסטוריים ומכתבים. תערוכה יפה זו שבקומה השנייה, תוצג בבית שלוש עוד זמן מה וכדאי לראותה. שעות הפתיחה: ב'-ה' 17:00-10:00, ו' 14:00-10:00, שבת 20:00-10:00 ביום א' סגור. הכניסה ללא תשלום (טלפון: 5171012 - 03).

# data[].attributes.attachment_link.title
גאוות היחידה של משפחת שלוש מנווה צדק

# data[].attributes.attachment_link.description
למרות שגם אני לא ממש עולה חדש (משפחתי הגיעה לירושלים ב-1845), אני מודה על האמת: חשתי קנאה רבה כשהשתתפתי בכנס של בני משפחת שלוש הענפה, שהתקיים ביום שלישי שעבר בבית המשפחה המקורי בנווה צדק. משפחת שלוש אינה משפחה אלמונית, והיא מונה כיום כ-450 איש, רובם חיים בישראל.

# data[].attributes.attachment_link.title
פרפר נחמד - חגי תשרי