# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Коли уж составляли список фильмов про революцию, то было бы странно, если бы далее не последовал список фильмов про Ленина. Ведь это именно его партия пришла к власти после свержения самодержавия и усмирения временного правительства. Фактически именно Ленин стал первым советским правителем, вождем и символом революции.

Причем символом он остается до сих пор. И теперь любой турист, во все дни с 11.00 до 13.00 кроме понедельника и пятницы, может побывать в его мавзолее и посмотреть на "спящего вождя", что называется на расстоянии вытянутой руки. До сих пор враждебные элементы бояться его на столько, что в любой удобный момент первым делом стараются снести его памятник, который обязательно украшает главную и самую живописную площадь любого города на обширных площадях бывшего СССР...

Публикуем наш список фильмов про Владимира Ильича Ленина. Если Вы не найдете в нашем списке какого - то тематичного фильма, то обязательно сообщите об этом в комментарии. Заранее спасибо Вам.
Список фильмов про Ленина "Ленин в октябре" (1937)
Самый знаменитый фильм про Владимира Ильича, ставший классикой. Возможно я ошибаюсь, но по - моему этот фильм изучают даже студенты специальных ВУЗов... Картина рассказывает о событиях и работе Ленина в период октябрьской революции 1917 года.
"Ленин в 1918" (1939)
Тоже один из знаковых фильмов о Ленине и революции, снятый в сталинские времена. Картина интересна и сама по себе, так же интересна всем тем, кто изучает пропаганду и влияние искусства на народные массы.
"Рассказы о Ленине" (1957)
Документальный фильм про Ленина,приуроченный к 40-летию революции. Тогда были живы ещё многие очевидцы тех событий, те, кто жил во времена Российской империи, ставшие непосредственными участниками тех событий - их интервью как раз таки Вы и можете увидеть в картине. Для студентов - историков и просто очень любознательных людей - самое то.
"Ленин в Польше" (1965)
Фильм, ставший призером на Каннском кинофестивале. Чтобы Вы знали - кинофестиваль в Каннах - это самое главное и крупное кинособытие года. Так что победа данной ленты на столь престижном конкурсе о многом говорит. Лента предназначена для молодежи.
"На одной планете" (1965)
Поручик Решетов едет в Петраград, дабы собственноручно убить Ленина. Он уверен, что именно этот самый вождь... виновен в проливаемой на фронтах Первой мировой русской крови. И Решетову ой как не хочется жить на одной планете с таким вот негодяем! Фильм снят в СССР.
"Штрихи к портрету Ленина" (1967)
Документальный фильм, посвященный пятидесятилетнему юбилею великой Октябрьской Социалистической Революции.
"Живой Ленин - документальный фильм" (1969) "Ленин в Париже" (1981)
Художественный фильм о эмиграции Ленина в Париже.
"Кремль: история в болезнях. Ленин: вождь и пациент" (1996) "Ленин Красный император" (2014) "Музы Ленина" (2014)
Ленин (2017)
Тут информация о проекте

# data[].attributes.attachment_link.title
Фильмы про Ленина - полный список лент

# data[].attributes.attachment_link.description
Коли уж составляли список фильмов про революцию, то было бы странно, если бы далее не последовал список фильмов про Ленина. Ведь это именно его партия пришла к власти после свержения самодержавия и усмирения временного правительства. Фактически именно Ленин стал первым советским правителем, вождем и символом революции. Причем символом он остается до сих пор.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Йосип Сталін (Джугашвілі)
იოსებ ჯუღაშვილი

груз. იოსებ ბესარიონის ძე ჯუღაშვილი
рос. Иосиф Виссарионович Джугашвили

Генеральний секретар ЦК ВКП(б)

3 квітня 1922 - 10 лютого 1934

Попередник

Микола Крестинський

Секретар ЦК ВКП(б)/ЦК КПРС

10 лютого 1934 - 5 березня 1953

Попередник

колективна посада

Наступник

Микита Хрущов

4-й голова РНК СРСР

6 травня 1941 - 15 березня 1946

Попередник

В'ячеслав Молотов

Наступник

посаду скасовано

1-й голова РМ СРСР

15 березня 1946 - 5 березня 1953

Попередник

посаду запроваджено

Наступник

Георгій Маленков

Народився

18 грудня 1878
Горі, Тифліська губернія, Російська імперія

Помер

5 березня 1953 (74 роки)
Волинське, Кунцевський район, Московська область, РРФСР, СРСР

Відомий як

політик, революціонер, публіцист, державний діяч, мовознавець

Місце роботи

Правда , Брдзола , Tbilisi Observatory органи державної влади d і

Країна

СРСР Російська імперія

Національність

грузин

Alma mater

червень ТДС ( Gori school 1894 )d ( 29 травня 1899 ) і

Політична партія

РСДРП, РКП(б), ВКП(б), КПРС

У шлюбі з

Сванідзе Катерина Семенівна і Аллілуєва Надія Сергіївна

Діти

Яків Джугашвілі , Konstantin Kuzakov unnamed boy Jughashvili Alexander Davydov Сталін Василь Йосипович , Сергєєв Артем Федорович і Аллілуєва Світлана Йосипівна d , d , d ,

Нагороди

Герой Монгольської Народної республіки

Медаль "За оборону Москви"

Підпис

Йо́сип Віссаріо́нович Ста́лін (ім'я при народженні: Іосеб Бесаріоніс дзе Джугашвілі, груз. იოსებ ჯუღაშვილი, , Горі, Російська імперія - 5 березня 1953, Москва, СРСР) - радянський військовий та політичний діяч грузинського походження. Перебуваючи на постах генерального секретаря Комуністичної партії Радянського Союзу (1922-1953) й голови уряду (1941-1953), встановив в СРСР однопартійну тоталітарну систему та став фактично одноосібним диктатором. Створені за його правління політична система й ідеологія дістали назву сталінізм.

Народився в бідній сім'ї в місті Горі, навчався в Тбіліській духовній семінарії до 1898. В молодості приєднався до марксистської РСДРП та став послідовником Леніна. Редагував більшовицьку газету Правда, брав участь у розбоях, викраденні та вимаганні на користь партії, за що його неодноразово арештовували та відправляли в заслання. 1912 року обраний до складу ЦК. Після більшовицького перевороту став членом Політбюро, а згодом зайняв пости наркома у справах національностей й державного контролю. Упродовж громадянської війни в Росії виступав у ролі спеціального уповноваженого партії на важливих ділянках фронту. 1922 року Йосип Сталін посів пост генерального секретаря ВКП(б), а після смерті Леніна сконцентрував владу у своїх руках, розмістив ключових прибічників на основні посади й вигнав потенційних суперників й колишніх союзників.

Наріжною партійною догмою за правління Сталіна стала концепція "побудови соціалізму в окремо взятій країні". В період впровадження п'ятирічних планів СРСР пережив сільськогосподарську колективізацію, прискорену індустріалізацію та створення централізованої командної економіки. Сталінська політика, заснована на застосуванні системних репресій й терору, призвела до смерті 3,9 млн українських селян упродовж Голодомору; мільйони радянських громадян було ув'язнено в таборах ГУЛАГу чи виселено у віддалені території, розкуркулено тощо, інколи цілі народи підпадали під депортації. Між 1934 і 1939 роками Сталін та його оточення організували "Великий терор" з метою ліквідації "ворогів робітничого класу", у процесі якого понад мільйон осіб було ув'язнено, а 700 тисяч - страчено таємною поліцією.

У зовнішній політиці Сталін сприяв поширенню марксизму-ленінізму через Комуністичний інтернаціонал та підтримав антифашистський рух під час громадянської війни в Іспанії. 1939 року Сталін, керуючись експансіоністськими намірами, уклав з нацистською Німеччиною договір про ненапад. Згідно з ним, радянські війська анексували Західну Україну, Західну Білорусь, країни Балтії, Бессарабію та Буковину, напали на Фінляндію. Сталін не зумів передбачити німецьке вторгнення 1941 року, внаслідок чого Червона армія зазнала значних втрат на початковому етапі війни. Радянський Союз, мобілізувавши патріотизм народу у боротьбі з нацизмом та долучившись до антигітлерівської коаліції, зміг відбити напад, заволодів Берліном у 1945 та переможно завершив Другу світову війну в Європі.

Під час післявоєнного врегулювання Сталін розширив радянський вплив в Східній Європі, Китаї та Північній Кореї. Водночас Сполучені Штати та Радянський Союз стали ворожими наддержавами у Холодній війні. Сталін ініціював повоєнне відновлення країни, грошову реформу, створення потужного військово-промислового комплексу та посприяв перетворенню СРСР на ядерну супердержаву. В пізній період його правління країна пережила ще один великий голод, хвилю антисемітизму й жорсткого контролю за культурним й інтелектуальним життям держави. Йосип Сталін помер 1953 у 74-річному віці. На посту радянського керівника його змінив Микита Хрущов, який засудив свого попередника та ініціював процес десталінізації.

Йосип Сталін вважається однією із найзначніших і водночас найсуперечливіших постатей ХХ століття, ставши ще при житті об'єктом фанатичного культу особи у всесвітньому марксистсько-ленінському русі. Тільки в останні роки свого існування КПРС визнала злочини проти людяності, вчиненні при його режимі, проте відмовилася брати відповідальність за них. Після розпаду Радянського Союзу Йосип Сталін зберіг певну популярність в Росії та Грузії. Разом з тим, його тоталітарний уряд засудили за порушення фундаментальних прав та свобод людини, масові репресії, етнічні чистки, сотні тисяч страт і голод, внаслідок яких загинули мільйони людей.

Йосип Джугашвілі народився 18 грудня ( 6 грудня за старим стилем) 1878 року у місті Горі Тифліської губернії тодішньої Російської імперії в грузинській родині. Сосо, як називала мати майбутнього правителя СРСР, народився не зовсім здоровою дитиною: він мав вроджені дефекти кінцівок (у нього були зрощеними два пальці на лівій нозі). Його батько, Віссаріон (Бесо) Іванович Джугашвілі працював шевцем, робітником взуттєвої фабрики Адельханова у Тифлісі, яка постачала чоботи для військ на Кавказі. Мати Сталіна, Катерина (Като) Георгіївна Геладзе, походила з сім'ї селянина-кріпака. Вони одружились 17 травня 1874 року, у шлюбі народились сини Михайло та Георгій, однак вони померли у віці 2 років. Сталін став третім, і тільки йому вдалось вижити у дитинстві. Його хрестили за православним обрядом 29 грудня 1878. Родинне життя молодого подружжя складалось не дуже вдало. Через деякий час після народження Сталіна справи у батька пішли не дуже добре, він не зумів пристосувати свій скромний заробіток до зміни моди на взуття, став схильним до пияцтва і нападів люті. Віссаріон часто жорстоко бив Катерину і маленького Coco, що знайшло свій відбиток на його характері.

Родині доводилось часто змінювати житло. Урешті-решт Віссаріон залишив дружину, водночас спробував забрати сина, але Катерина не віддала його, виховавши Джугашвілі-молодшого сама. Як зазначав друг дитинства Сталіна Давид Мачаваріані, "Като оточувала Йосипа надмірною материнською любов'ю і, подібно вовчиці, захищала його від усіх і вся. Вона вимотувала себе роботою до знемоги, аби зробити щасливим свого улюбленця". Матір працювала прибиральницею, прачкою одягу у кількох сім'ях, які співчували її важкій долі. На той час сам Coco проводив багато часу у вуличній компанії молодих хуліганів, ріс зухвалим, грубим і впертим. У дитинстві молодий Сталін зіткнувся з кількома серйозними проблемами зі здоров'ям. Так, у 1884 році Сосо захворів на натуральну віспу, яка закінчилася формуванням рубців на обличчі та спині, а в 12-річному віці його збив фаетон, в результаті чого в нього порушилося функціонування лівої руки.

Учень духовної семінарії

У 1888, тобто у віці 10 років, Сталін поступив в Горійське духовне училище: мати хотіла бачити свого сина священником. Сталін вирізнявся серед своїх однолітків талантом в живописі і драмі, навіть писав власну поезію, прислуговував при церкві. За роки навчання в училищі Йосип Джугашвілі доволі добре вивчив російську мову, хоча до кінця життя говорив нею з акцентом. 1893 року закінчив Горійське духовне училище (оцінки в атестаті - п'ятірки, навіть з поведінки). За рекомендацією вчителів у серпні 1894 вступив до Тифліської духовної православної семінарії. На той час серед учнів семінарії були розповсюджені різноманітні ідеї - від народницько-націоналістичних до марксистсько-інтернаціоналістичних. Від 1897 року бере активну участь у роботі марксистських гуртків семінарії, налагоджує зв'язок з нелегальною соціал-демократичною організацією у Тифлісі, починає брати участь у нелегальних робітничих зборах. У зв'язку з підозрою у нелегальній діяльності його виключають із семінарії, як "неблагонадійного". 1898 року формально вже стає членом тифліської організації РСДРП. За рік до цього він вступив до грузинської соціал-демократичної організації "Месаме-дасі", а з 1901 - став революціонером. Писав вірші грузинською мовою, які публікувались у місцевій пресі, проте авторство Сталіна ставиться під сумнів.

Псевдонім "Сталін" Йосип Джугашвілі вибрав собі 1912 р., перед цим змінивши близько тридцяти інших прізвиськ і партійних кличок. Для найближчого оточення у нього була інша кличка - "Коба" ("безстрашний").

Партійна діяльність

Джугашвілі-Коба-Сталін, фото 1912 р.

1898 р. став членом РСДРП. У 1901-1902 р. - член Тифліського, Батумського комітетів РСДРП. З 1901 р. Сталін, перебуваючи на нелегальному становищі, організовував страйки, демонстрації, влаштовував збройні напади на банки, передаючи експропрійовані гроші "на потреби революції". У 1902 р. у Батумі був вперше арештований та засланий до Східного Сибіру, проте незабаром із заслання втік.

Після II-го з'їзду РСДРП (1903), що відбувся в Брюсселі і Лондоні, стався розкол партії на більшовиків і меншовиків. Сталін підтримав вождя більшовиків Леніна і за його дорученням розпочав створення мережі підпільних марксистських гуртків на Кавказі. Учасник революції 1905-1907. У грудні 1905 року делегат 1-ї конференції РСДРП (Таммерфорс).

У 1906-1907 роках Йосип Сталін брав участь в організації низки експропріацій в Закавказзі. У 1907 році був одним з керівників Бакинського комітету РСДРП. З 1902 по 1913 рік Сталін шість разів піддавався арештам і висилкам, чотири рази тікав. У 1912 році увійшов до складу Російського бюро ЦК РСДРП.

Жовтневий заколот

До приїзду Леніна з еміграції був одним з керівників ЦК РСДРП і Петербурзького комітету партії більшовиків. У 1917 році - член редколегії газети "Правда", Політбюро ЦК партії більшовиків, Військово-революційного центру. Спочатку Сталін підтримував Тимчасовий уряд. Стосовно Тимчасового уряду і його політики виходив з того, що демократична революція ще не завершена, і скидання уряду не є практичним завданням. Проте потім приєднався до Леніна, який виступав за перетворення "буржуазно-демократичної" лютневої революції на "пролетарську соціалістичну революцію".

14-22 квітня був делегатом I загальноміської конференції петроградських більшовиків. 24-29 квітня на VII Всеросійській конференції РСДРП(б) виступив у дебатах щодо доповіді про теперішній момент, підтримував погляди Леніна, виступив з доповіддю з національного питання; обраний членом ЦК РСДРП(б).

У травні - червні був учасником антивоєнної пропаганди; був одним з організаторів перевиборів Рад і муніципальної кампанії в Петрограді. 3-24 червня брав участь як делегат I Всеросійського з'їзду Рад робітничих і солдатських депутатів; був вибраний членом ВЦВК і членом Бюро ВЦВК від фракції більшовиків. Також брав участь у підготовці демонстрацій 10 і 18 червня; опублікував низку статей у газетах "Правда" і "Солдатська Правда".

Зважаючи на вимушений перехід Леніна в підпілля Сталін виступив на VI з'їзді РСДРП(б) (липень - серпень 1917) із звітною доповіддю ЦК. На засіданні ЦК РСДРП(б) 5 серпня був вибраний членом вузького складу Центрального комітету. У серпні - вересні головним чином вів організаційно-журналістську роботу. 10 жовтня на засіданні ЦК РСДРП(б) проголосував за резолюцію про збройне повстання, був вибраний членом Політичного бюро, створеного "для політичного керівництва на найближчий час".

У ніч на 16 жовтня на розширеному засіданні ЦК виступив проти позиції Л. Б. Каменєва і Г. Е. Зінов'єва, які проголосували проти рішення про повстання; був вибраний членом Військово-революційного центру, у складі якого увійшов до Петроградського ВРК.

24 жовтня (6 листопада), після розгрому юнкерами друкарні газети "Рабочий Путь", Сталін забезпечив вихід газети, в якій опублікував редакційну статтю "Що нам потрібно" із закликом до скинення Тимчасового уряду і заміни його Радянським урядом, вибраним представниками робітників, солдатів і селян. Того ж дня Сталін і Троцький провели нараду більшовиків - делегатів 2-го Всеросійського з'їзду Рад РСД, на якому Сталін виступив з доповіддю про хід політичних подій. У ніч на 25 жовтня (7 листопада) брав участь у засіданні ЦК РСДРП(б), який визначив структуру і найменування нового радянського уряду.

Громадянська війна та інтервенція в Україну, Білорусь та Польщу

З початку 30-х і до середини 50-х років у радянській історичній літературі укорінилась, набула статусу офіційної та цілковито пануючої сталінська концепція історії громадянської війни в СРСР. Цілеспрямовано й наполегливо створювався і насаджувався у свідомості радянського народу міф про Сталіна як другого вождя партії і Червоної Армії.
Бажаного ефекту досягали комплексним застосуванням різноманітних методів фальсифікації історії. Роль В. І. Леніна та інших крупних партійних, державних та військових працівників замовчувалася і принижувалася, а заслуги Сталіна у створенні збройних сил Радянської Республіки, у здійсненні розгрому білогвардійців та інтервентів всіляко звеличувалися та вихвалялися.

На посаді генерального секретаря Сталін розбудував партійний апарат й спирався на нього як на керівну політичну силу. Завдяки цьому Сталін розгромив у 1920-х pp. спершу ліву опозицію, очолювану Львом Троцьким, а пізніше праву - Миколи Бухаріна, О. Рикова та ін.

Посилення терору супроводжувалося централізацією влади шляхом звуження прав національних республік; прославленням російського народу як "першого серед рівних", відновленням традицій Російської імперії, обвинуваченням неросійських діячів у "буржуазному націоналізмі", внаслідок чого у державно-партійному апараті дедалі більшої сили набирали російські великодержавні імперські елементи.

У більшовицькій партії Сталіна вважали знавцем національного питання, в якому він у цілому був послідовником Леніна, підкреслюючи "право націй на самовизначення аж до відокремлення", але з тим, щоб до відокремлення справа ніколи не дійшла. Після революції він підкреслював Другу частину ленінської формули: збереження неподільності імперії.

"Компетентність" Сталіна в українських справах засвідчив ще в 1918 р. В. П. Затонський, який, зокрема, заявив на І з'їзді КП(б)У: "...Тов. Сталін вважав, що є дві України - Західна та Східна, які різняться мовою настільки, що мешканці їх не розуміють один одного (це не казка, а бувальщина)..."

Сталін скористався цим і поступово звів нанівець декларовані в конституціях права національних республік. Сталін спирався на російські шовіністичні елементи в державно-партійному апараті, які стали у його руках знаряддям відбудови імперії. Проти цього на XII з'їзді партії у 1923 році виступив Микола Скрипник, засуджуючи русофільство партійного апарату.

Особливий наголос Сталін поставив на переслідуванні національного руху в Україні як найбільшій республіці, що стояла на перешкоді його централістичним планам. У листі до Лазаря Кагановича 1926 року застерігав проти національних тенденцій у КП(б)У ( Микола Хвильовий, Олександр Шумський та інші); цим листом датується початок розгрому українського відродження, етапами якого були заслання української інтелігенції на Соловки, "процес Спілки Визволення України" та ін.

Організація Голодомору

Висновок професора Андреа Граціозі щодо діяльності Сталіна у 1932-1933 роках[5]. Національний музей "Меморіал жертв Голодомору".

13 січня 2010 року Апеляційний суд міста Києва, здійснивши розгляд кримінальної справи № 1-33/2010, порушеної Службою безпеки України за фактом вчинення геноциду в Україні в 1932-1933 роках за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 442 КК України, відносно генерального секретаря Центрального комітету ВКП(б) Йосипа Сталіна (Джугашвілі), члена ЦК ВКП(б), голови Ради Народних Комісарів СРСР В'ячеслава Молотова (Скрябіна), секретарів ЦК ВКП(б) Лазаря Кагановича та Павла Постишева, члена ЦК ВКП(б), генерального секретаря ЦК КП(б)У Станіслава Косіора, члена ЦК ВКП(б), голови Ради народних комісарів УРСР Власа Чубаря та члена ЦК ВКП(б), другого секретаря ЦК КП(б)У Менделя Хатаєвича, встановив, що вони "з метою придушення національно-визвольного руху в Україні та недопущення побудови і утвердження незалежної української держави, шляхом створення життєвих умов, розрахованих на фізичне винищення частини українців спланованим ними Голодомором 1932-1933 років, умисно організували геноцид частини української національної групи, внаслідок чого було знищено 3 млн 941 тис. осіб, тобто безпосередньо вчинили злочин, передбачений ч. 1 ст. 442 Кримінального кодексу України".

У міжнародній політиці

До вершини влади

Радянський пропагандистський плакат із зображенням Сталіна, 1938

У жовтні 1938 року, відповідаючи на питання журналіста Г. Нікербокера, яким чином Сталін, лояльний член комуністичної партії, що боровся як революціонер-підпільник за суспільні ідеали, перетворився на узурпатора, Карл Густав Юнг сказав:

На мою думку, перетворення Сталіна сталося під час революції 1917. Можливо, що до цього він безкорисливо служив на благо Справи і, ймовірно, ніколи не задумувався про особисту владу для самого себе внаслідок того щасливого випадку, що йому до того часу не траплявся навіть натяк на можливість прагнути чогось подібного до особистої влади. Для нього не існувало проблеми. Але у ході революції Сталін з самого початку побачив, як захоплюють владу. Я впевнений, що він сказав самому собі зі здивуванням: "Але ж це так легко!" Він повинен був слідкувати, як Ленін та інші досягають вищого ступеня повної влади, і сказати собі: "Так ось як це робиться! Що ж, я зможу перевершити їх. Треба лише прибрати того, хто попереду мене".

Пакт Молотова-Ріббентропа

У грудні 1936 року керівник військової розвідки Радянського Союзу у Західній Європі В. Кривицький через начальника Іноземного відділу Головного управління Державної безпеки НКВС СРСР Абрама Слуцького отримав пряму вказівку Й. Сталіна заморозити розвідувальну мережу у Німеччині. У цей час особистий представник Й. Сталіна Давид Канделакі, що обіймав посаду "торговельного представника", вів надзвичайно секретні перемовини з фінансовим радником Гітлера Ялмаром Шахтом. Вони стосувались поліпшення політичних та економічних відносин поміж Німеччиною та СРСР.

Таємні переговори у 1936-1939 роках то пожвавлювались, то припинялись. Врешті-решт у 1939 році обидві зацікавлені сторони активізували діяльність, що завершилась підписанням Договору про ненапад з Таємним протоколом, як невід'ємною частиною договору.

1939 року було укладено таємний додаток до Договору про ненапад між СРСР та націонал-соціалістичною Німеччиною, який отримав назву Пакт Молотова-Ріббентропа. Йому передувала довга передісторія і тонка політично-дипломатична гра в передвоєнній Європі і світі. Гітлер, маючи нестримне бажання німецького реваншу після Першої світової війни, розумів, що напад на Польщу, який був необхідний Гітлерові задля об'єднання всіх німецьких етнічних територій, може перерости у протистояння з демократіями Європи, або навіть у війну. До війни проти Франції і Великої Британії восени 1939-го року Гітлер готовий не був. Ще більше Гітлер не був готовий до війни на 2 фронти, що означало би безсумнівну поразку Німеччини. Тому йому надзвичайно важливо було укласти договір зі Сталіним. Одним з прикладів контактів Гітлера та Сталіна може служити привітання Гітлером Сталіна з днем народження, опубліковане в газеті "Правда" № 353 (8038) за 23 грудня 1939 року та відповідь Сталіна в тій же газеті випуск № 355 (8040) за 25 грудня того ж року.

Сталін же був, зі свого боку, теж дуже зацікавлений в постанні спільних кордонів СРСР з Німеччиною. Вони мали стати "коридором комунізму" з Росії і її колоній в Європу західну (див. Експорт революції). Ним визначався розподіл зон впливу обох держав у Східній Європі у випадку територіально-політичних змін. Основним результатом пакту став поділ країн Східної Європи між Німеччиною та СРСР: поділ Польщі (1939), приєднання до СРСР балтійських країн (1940), війна з Фінляндією (за що СРСР було виключено з Ліги Націй, як агресора), і анексія Буковини і Бессарабії у Румунії (1939-1940 рр.). Це було продовженням політики "Світової революції", і підготовкою до майбутньої війни з Німеччиною.

За пунктами Пакту "Молотова-Рібентропа" Литва відходила до сфери німецьких інтересів, так само і Румунія мала лишатись недоторканною. Але Сталін проігнорував домовленості і влітку 1940 року Литва була майже без бою окупована Червоною Армією. Стосовно Північної Буковини і Бессарабії, які були анексовані наступного року після підписання договору, це була помилка Сталіна. Річ у тому, що Німеччина повністю залежала від румунської нафти, яку видобували у Плоєшті. Після анексій 1940-го року сталінська бомбардувальна авіація разом зі штурмовими десантними корпусами вже безпосередньо загрожували цим нафтопромислам. Деякі історики[хто?] вказують, що саме це переконало Гітлера у необхідності розпочати підготовку до війни проти Радянського Союзу.

Деякі фахівці[хто?] вважають, що основною метою укладення договору з боку СРСР було втягнення європейських держав у війну і після їхнього виснаження, внаслідок військових дій, захоплення їх та приєднання до Радянського Союзу, як союзних республік (тобто продовження ідеї Леніна про "світову революцію"). Так, на підготовку наступальної війни СРСР проти нацистської Німеччини у 1941 році вказує те, що Червона армія стягнула війська, артилерію й авіацію до західних кордонів Радянського Союзу. Однак внаслідок випереджувального удару Гітлера у червні 1941 року СРСР зазнав тяжких втрат у першій фазі війни.

Лише завдяки допомозі союзників, а також коштом мільйонних людських втрат народів СРСР тоталітарна система Сталіна вийшла переможницею з Другої світової війни.

Під час війни Сталін брав участь у конференціях з лідерами США і Великої Британії: у Тегерані, Ялті й Потсдамі. На цих конференціях Й. Сталін домігся перерозподілу світу, внаслідок чого СРСР приєднав значні нові території у Східній Європі та на Далекому Сході і утворив блок сателітних країн, де силоміць були встановлені комуністичні режими.

Друга світова війна

Німецько-радянсько-польська війна 1939 року

Під час цієї війни і пізніше була досягнута домовленість про взаємне переселення німців з СРСР і з "області державних інтересів Німеччини" (тобто з відповідних окупованих частин Польщі) - осіб української, білоруської і литовської національностей. У половині жовтня 1939 була створена радянсько-німецька мішана комісія з переселення. Від німців її очолював радник посольства Німеччини у СРСР Ф. Твардовський, від СРСР - М. М. Литвинов. Хоча переселення громадян, відповідно до рішення урядів СРСР і Німеччини "в зв'язку з територіальними змінами у Польщі", і декларувалось як добровільне, однак фактично здійснювалось силою.

Радянсько-фінська війна 1939-1940 рр.

Настрої, що панували у Фінляндії, Естонії та інших країнах Прибалтики після підписання пакту Молотова-Ріббентропа, за свідченнями амбасадора Німеччини В. Блюхера, відбивали сприйняття пакту і як гарантію миру у регіоні, і як небезпеку надання Німеччиною Росії "свободи рук", внаслідок чого ціна пакту буде сплачена рахунком Прибалтійських держав. У міністерстві закордонних справ Фінляндії ніби наврочили, заявивши послові, що пізніше Росія, прикрившись пактом виступить проти країн регіону.

За наказом Сталіна була розв'язана війна проти Фінляндії, що мала на меті приєднання Фінляндії до СРСР, якої не вдалося досягти.

У першому оперативному наказі військам Ленінградського військового округу за підписом командувача К. П. Мерецкова та члена Військової ради А. О. Жданова йшлося не лише про те, щоби "перейти кордон і розгромити фінське військо", але й формулювалася така політична мета, як звільнення "фінського народу від гноблення поміщиками та капіталістами", що свідчить про погодження наказу з політичним керівництвом СРСР. Радянська пропаганда підкреслювала "визвольну місію" Червоної армії.

У перший день війни у Москві був створений маріонетковий "народний уряд Фінляндської Демократичної Республіки" на чолі з діячем (агентом) Комінтерну О. В. Куусіненом. Наступного дня у московській пресі було опубліковано звернення членів ЦК Компартії Фінляндії, що проживали у СРСР, з закликом повалити уряд у Хельсінкі. 2 грудня у Москві було оголошено про підписання між СРСР та "Фінляндською Демократичною Республікою" договору про взаємодопомогу та дружбу. На території Радянського Союзу був сформований корпус "Фінляндської Народної Армії" чисельністю більш ніж 25 000 вояків.

Про справжні політичні цілі радянського керівництва у цій війні свідчать запланований масштаб дій, темпи просування війська і остаточна межа операції. У Директиві Військової ради ЛВО, котру зачитували офіцерському складу на Карельському перешийку ввечері 29 листопада, тобто напередодні наступу, містилася вказівка: "При виході до шведського та норвезького кордонів кордони ці не порушувати й не допускати провокацій. Військовослужбовців шведської та норвезької армій на кордоні вітати відданням честі".

Всі пов'язані з цією війною події, як напередодні, так і під час бойових дій, відбувались за безпосередньою участю Сталіна. Загибель більш ніж 70 тисяч громадян СРСР у цій війні є, поза всяким сумнівом, результатом політичної та організаційної діяльності Сталіна.

Після закінчення Радянсько-фінської війни, Нарком закордонних справ СРСР В. Молотов під час розмови з А. Гітлером 12 листопада 1940 заявив від імені Й. Сталіна, що "німецько-руську угоду від минулого року можна, таким чином, вважати виконаною в усіх пунктах, окрім одного, а саме Фінляндії. Фінське питання досі ще залишається не вирішеним". Після наполягання Гітлера викласти все ж таки, яка думка Радянського Союзу щодо вирішення "фінського питання", Молотов заявив, "що він уявляє собі врегулювання його у тих же рамках, що і у Бессарабії і у сусідніх країнах", тобто в Естонії, Латвії та Литві, анексованих на той час Радянським Союзом.

Сталін не полишав думки про приєднання Фінляндії ще й 1943. Так, на другому засіданні Московської конференції міністрів закордонних справ СРСР, США і Великої Британії 20 жовтня 1943 року, при обговоренні 1-го пункту порядку денного конференції "Розгляд заходів по скороченню терміну війни проти Німеччини та її союзників у Європі", внесеного на пропозицію СРСР, розглядалось включене до цього пункту питання про надання Швецією союзникам авіаційних баз для боротьби проти Німеччини. Міністр закордонних справ Великої Британії А. Іден, звертаючись до Наркома закордонних справ СРСР В. Молотова, сказав: "Я хочу говорити відверто. Думка Швеції певною мірою стосується того, що думає Радянський уряд про Фінляндію. Якби ви у тій формі, у якій це виявиться можливим, говорячи про надання баз, зробили би шведам якусь-то заяву щодо вашого бажання бачити Фінляндію незалежною - а я не маю сумніву, що це дійсно є вашим бажанням, - це значно полегшило би вирішення питання.<...>" Молотов відповів: "У нашій пропозиції питання ставиться щодо Швеції з точки зору боротьби проти Німеччини. Я побоююся, що додання питання про Фінляндію та інших на даному етапі не допоможе нам більш уважно поставитись до питання про Швецію, яке лише поставлене, але ще не з'ясоване."

Окупація прибалтійських країн

17 вересня 1939, коли розпочалась Радянсько-польська війна, Радянський Союз надіслав дипломатичним представникам 24 країн,- і серед них Латвії, Литви, Естонії, Фінляндії,- ноту, де вказав, що "У відносинах з ними СРСР буде провадити політику нейтралітету". Але вже 25 вересня Сталін у розмові з послом Німеччини фон Шуленбургом заявив, що він має намір "вирішити проблему Прибалтійських країн згідно з секретним протоколом" і, в зв'язку з цим очікує підтримку німецького уряду. Гітлер розумів наміри Сталіна у Прибалтиці таким чином, що прибалтійські країни обов'язково будуть включені до складу Радянського Союзу і дав Сталіну "карт-бланш". На географічних картах, що вийшли друком у Німеччині 1 квітня 1940 року (а складених ще у березні), території Естонії, Литви, Латвії були позначені як складові Радянського Союзу. Радянський Союз окупував їх лише влітку.

Німецько-радянська війна 1941-1945 років

З початком Німецько-радянської війни Сталін зосередив у своїх руках всю політичну і військову владу як Голова Державного Комітету Оборони (30 червня 1941 - 4 вересня 1945 року) і Верховний Головнокомандувач Збройними силами СРСР. Одночасно він обійняв посаду народного комісара оборони СРСР (19 липня 1941 - 15 березня 1946 року; з 25 лютого 1946 року - народний комісар збройних сил СРСР) і брав безпосередню участь в складанні планів військових операцій.

У період відступу Червоної Армії ніде і ніколи ніяких документів і наказів він не публікував за своїм підписом. Ставка або ж Генштаб - безликий був підпис, але не Сталін! Зовсім іншим стало становище потім, коли ми розпочали наступ. Кожен документ прикрашав підпис Сталіна. За відступ він, як-то мовиться, не відповідав, а ось успіх, розгром ворога - це його заслуга. - Микита Хрущов.

Під час війни за ініціативи Й. Сталіна були перервані дипломатичні відносини з урядами країн, що їх окупувала Німеччина: Чехословаччини, Польщі, Бельгії, Нідерландів, Данії, Норвегії, Греції, Югославії, причому послам Бельгії, Норвегії, а пізніше, Греції радянський уряд просто надіслав повідомлення поштою. Були встановлені дипломатичні відносини з маріонетковими урядами країн, окупованих Німеччиною: Словаччини, Франції, Данії, Норвегії,- з якими підписувались торговельні угоди, що дозволяло СРСР направляти стратегічну сировину начебто у ці країни, а насправді - прямо у руки Німеччини.

Після закінчення війни, в ході якої Радянська армія окупувала велику частину країн Східної і Центральної Європи, Сталін став ідеологом і практиком створення "світової соціалістичної системи", що стало одним з головних чинників розв'язування "холодної війни" і військово-політичного протистояння між СРСР і США у післявоєнні десятиріччя.

27 червня 1945 року Сталіну було надано звання Генералісимуса Радянського Союзу.

Повоєнний період

19 березня 1946 року, в ході перебудови радянського урядового апарату, Сталін був затверджений Головою Ради Міністрів СРСР і міністром збройних сил СРСР.

Після війни займався відновленням народного господарства країни, зруйнованого війною, приділяючи увагу підвищенню обороноздатності Радянського Союзу і технічному переозброєнню армії і флоту. Був одним з головних ініціаторів здійснення радянського "атомного проєкту", що сприяв перетворенню СРСР на одну з двох "супердержав".

У 1944-1947 роках один з організаторів масового переселення народів з територій Польщі, Німеччини, Чехословаччини, Радянського Союзу ( поляків, німців, угорців, чехів, словаків, українців), та зміни кордонів багатьох держав Європи. Ініціатор і організатор "операції Вісла", для здійснення якої призначив першим секретарем ЦК КП(б)У Лазаря Кагановича.

Один із ініціаторів політики "холодної війни" і організаторів її провадження Радянським Союзом.

По війні, на кшталт нацистської ідеології "великого німецького народу" та "японського старшого брату", Сталін стимулював посилення великодержавного націоналізму російського народу, який присвоїв собі месіаністичну роль "визволителя" і "старшого брата" інших народів. Супроти деяких народів СРСР Сталін з помсти за поразки першого періоду війни продовжував політику національної дискримінації і геноциду, включно до суцільного виселення з їхніх територій ( німці Поволжя, кримські татари, чеченці, інгуші, калмики). "Українці уникли цієї долі тому, що їх було занадто багато, і не було місця, куди їх виселити" ( Микита Хрущов).

У 1945-1950 Сталін жорстоко розправився з рухом опору на Західній Україні й у Литві, вислав мільйони тих, що побували в німецькому полоні, й цивільне населення до концентраційних таборів. По війні посилив регламентацію культурного життя, загострив русифікаційний курс у неросійських республіках, що увійшло в історію під назвою "Ждановщина". Під наглядом Сталіна офіційна історична наука змінила орієнтацію з критики політики Російської імперії на похвали російським імператорам та виправдання їх колоніальних завоювань як явища "прогресивного".

Перша шпальта газети "СВОБОДА" про смерть Й. Сталіна

Сталін зосередив і формально всю владу в своїх руках (від 1941 - голова уряду, нарком оборони і головнокомандувач збройних сил СРСР, від 1945 зі званням генералісимуса), пишався порівнюванням його з царем Іваном IV і Петром І. Безоглядно жорстокий диктатор, Сталін, базуючись на традиціях російського самодержавства, створив тоталітарну диктатуру на зразок східних деспотій, усюди бачив змови, попереджаючи їх кривавим терором. Останнім у задумі Сталіна було винищення єврейства, розпочате під гаслом боротьби проти "безрідних космополітів", але довершенню цієї акції перешкодила його смерть.

Після завершення другої світової війни в СРСР відбулися певні зміни, пов'язані зі станом суспільства, значна частина якого під час воєнних дій у Європі перейшла за "залізну завісу" й познайомилася з життям інших народів. Змінилася розстановка сил у керівництві ВКП(б), загострилася боротьба за владу. Ці зміни внутрішньої ситуації в країні призвели до переоцінки статусу Й. Сталіна і зміни ставлення до достовірності офіційної версії його біографії, включно з питанням про причини його смерті.

Офіційна версія

Згідно з офіційно опублікованим медичним висновком, смерть настала в результаті крововиливу в мозок. Детально про хід лікування Сталіна, його хвороби, результати розтину тіла та про офіційний бюлетень розповідається в книзі академіка АМН СРСР А. Л. Мясникова: "Я лечил Сталина: из секретных архивов СССР".

Інші версії

Відомий історик Борис Ніколаєвський дійшов висновку, що Сталін був убитий, на що він вказував:

"Я все більше й більше доходжу висновку, що Сталін помер у результаті великої боротьби, що заполонила перші місяці цього року і сенс якої полягав у розгромі особистого секретаріату Сталіна блоком Маленкова з Берією ." "Схоже, що Сталіну допомогли померти і що на цьому ґрунті тепер розпочинається боротьба ". "Намагаюся розшифрувати значення подій, що передували смерті Сталіна (тепер я переконаний, що було щось на зразок палацового перевороту і що Сталіну "допомогли померти" "

Існують численні теорії змови, які передбачають неприродність смерті (вбивство) Сталіна і причетність до неї найближчого оточення Сталіна. Вперше версія насильницької смерті набула розголосу 1976 року в книзі А. Авторханова "Загадка смерті Сталіна: змова Берії". У автора практично не було сумніву, що Сталін був убитий верхівкою Політбюро. Всі версії смерті Сталіна - шість наведених Авторхановим, версія Д. Волкогонова, Радзинского, Глібова, сина від другого шлюбу Л. Б. Каменева, версія природної смерті, версія конфлікту з дочкою, який спровокував 3-й інсульт (автор Рафаель Гругман) і альтернативні версії, чутки і домисли наведені в книзі Рафаеля Гругмана "Смерть Сталіна: всі версії і ще одна".

Оцінка сучасників

Микола Крестинський, секретар ЦК РКП, попередник Й. Сталіна на посаді

Михайло Калінін, 1925-1926

Бернард Шоу

під час широкомасштабного святкування його 75-річчя у Москві (1931), що супроводжувалось розкішним вшануванням у Будинку Спілок

Я хочу, щоб перш ніж я залишу Москву, Сталін ... став для мене живою людиною, а не залишився лише ім'ям.

29 липня він був прийнятий Сталіним разом з леді Астор, лордами Астором і Лотіаном і наркомом М. Литвиновим, після чого в інтерв'ю в Берліні сказав:

в інтерв'ю американському кореспонденту X. Никербокеру у жовтні 1938 року

Нікербокер: Що станеться, якщо Гітлера, Муссоліні та Сталіна, усіх разом, зачинити на замок, залишивши для них на тиждень хлібину та глечик води? Хтось із них отримає усе чи вони поділять хліб та воду?

Юнг: Я не сумніваюсь, що вони поділяться. Гітлер, як шаман, буде, ймовірно, триматись осторонь, не встряючи у сварку. Муссоліні і Сталін, кожен за власним правом вождя чи сильної людини, будуть, ймовірно, домагатися володіння хлібом і водою, і Сталін, як грубіший і жорстокіший, напевно отримає усе. <...> Муссоліні людина фізичної сили. <...> Сталін належить до тієї ж категорії. Одначе він не будівничий, не творець. Він просто захопив те, що зробив Ленін, встромив свої зуби і жере. Він навіть руйнує не творчо. Ленін зніс цілу структуру феодального і буржуазного суспільства у Росії і замінив її своїм власним витвором. Сталін руйнує його.
З боку розумових здібностей Сталін не такий цікавий, як Муссоліні, до якого він своєю особистістю у головному подібний, і не має нічого спільного із таким цікавим типом, що його представляє Гітлер, - типом шамана, людини-міфа.
Нікербокер: Той, хто захопив владу над ста сімдесятьма мільйонами людей, подібно до Сталіна, не може не зацікавити, подобається він вам чи ні.
Юнг: Ні, Сталін саме тварина - хитрий злостивий мужик, несвідомий звір - у цьому розумінні наймогутніший з усіх диктаторів. Він нагадує сибірського шаблезубого тигра цією потужною шиєю, цими розгладженими вусами, цією посмішкою кота, що злизує вершок. Я можу припустити, що раніше Сталін міг би бути Чингіз-Ханом. Мене не здивує, якщо він зробить себе царем.
<...> На мою думку, Сталін нині не відрізняється нічим від Івана Грозного.
<...>
Нікербокер: Але ж він зараз поза всяким сумнівом має усю повноту влади?
Юнг: Саме так, але він повинен її втримати. Його оточує зграя вовків. Він змушений весь час бути насторожі. Я мушу сказати, що ми, як я вважаю, повинні бути йому вдячними!
Нікербокер: А за що?

Юнг: За наочну демонстрацію усьому світу очевидної істини, що комунізм завжди призводить до диктатури.

в інтерв'ю американському кореспонденту X. Никербокеру у жовтні 1938 року

Максим Литвинов, міністр закордонних справ СРСР

А. Гітлер

...не слід ніколи забувати, що сьогоднішні вожді Росії - підступні заплямлені кров'ю злочинці, послідки людства.( ориг. нім. ...man sollte nie vergessen, daß die heutigen Führer Russlands - gemeine mit Blut befleckte Kriminelle sind, Abschaum der Menschheit...") - Адольф Гітлер, "Моя боротьба"

Під час бесіди з відомим шведським письменником, прибічником фашизму Свеном Гедіном 4 березня 1940 року, Гітлер заявив, що Сталін зараз серйозно змінив свою політичну позицію: він вже не є більше міжнародним більшовиком, а демонструє себе як руського націоналіста, що переслідує природну у своїй основі політику російських царів.

після підписання радянсько-французького договору (грудень 1944):

Безперечно, Сталін був жахливою людиною.

Коли все закінчилося, я повернувся з Жоржем Бідо до нашої резиденції. На годиннику - шоста ранку. Міністр спитав мене дуже тихо, прикриваючи рота через потаємні мікрофони:
- Що ви про нього думаєте?

Я відповів спонтанно:
- Це чудовисько!

Я, власне, не можу відчувати нічого іншого, окрім величезного захоплення, щодо цієї воістину великої людини, батька усієї країни, що править долею своєї країни під час миру, та всеперемагаючого захисника її під час війни.

Сталін протягом багатьох років був диктатором Росії, і чим більше я вивчав його кар'єру, тим більш мене шокували ті жахливі помилки, яких він припускався, і та крайня жорстокість до людей та мас, якими він керував. Сталін був нашим союзником у боротьбі проти Гітлера, коли Росія піддалася аґресії, але коли Гітлера було знищено, Сталін перетворився на головну загрозу для нас.

описав його у своїх мемуарах таким чином:

на Нюрнберзькому процесі так охарактеризував дії Сталіна під час їх першої зустрічі 23 серпня 1939:

говорячи про терор у Росії, зазначає, що

(провідний радянський філософ-марксист, академік)

Сталін нічого в філософії не розумів. Я сумніваюся, щоб він коли-небудь простудіював по-справжньому хоч одну книгу Гегеля або Канта. Але йому це й не потрібно було, так як він уявляв себе найбільшим філософом

У книзі "Спогади і роздуми" Жуков зазначає:

...про мертвих або нічого, або добре...

<...> - А як бути зі Сталіним? Він же мертвий....

<...> - Живий... Багатомільонний... Його хочуть раби, які мріють про жорстку руку і "новий порядок"... Якщо про нього мовчати - прийдуть ті, хто ще страшніший за нього... Прийдуть такі тупоголові бузувіри, такі неграмотні солдафони, що Росія після них перестане існувати як цивілізована держава...

Психічне здоров'я

Психічне здоров'я є об'єктом дослідження та аналізу ряду експертів, таких як психологі, психоаналітіки, психіатри, психотерапевты, неврологі, політологи та істориіки. Укладачі психобіографії Сталіна використовують теоретичні методи психології и психіатрії для аналізу розвитку його психіки и стану його внутрішнього світу.

Дослідники відзначають у характері Сталіна такі риси як: нарцисизм, породжений комплексом неповноцінності, марнославство, соціопатію, садистські нахили, марення переслідування, марення величі и параноїдність. Відомий психоаналітик та один із засновників неофрейдизма Еріх Фромм у своєму дослідженні за рівнем деструктивності та садизму ставить Сталіна в один ряд з Гітлером и Гіммлером. Роберт Такер стверджує, що Сталін страждав на психічні розлади (був "патологічною особистістю, десь на континуумі психіатричних проявів, що означають параною"). Історія хвороби та результати розтину показують, що Сталін мав кілька ішемічних інсультів (лакунарних, але ймовірно також і атеротромботичних), що, на думку президента Всесвітньої федерації неврологів В. Хачинськи (Канада), призвело не лише до судинних когнітивним порушенням, але і до прогресуючого розлад психіки. У той же час Хачинскі вважає малоймовірним, що Сталін страждав на важке психічне захворювання до свого 70-річчя, оскільки він був здатний проводити важкі переговори і добиватися успіхів у керівництві.

Більшість згаданих у цій статті досліджень проводилися після смерті Сталіна на основі документів та свідоцтв. Однак В. М. Бехтерєв, Д. Д. Плетньов та О. Л. М'ясников обстежили Сталіна за життя і також дійшли висновку про наявність відхилень у його психічному здоров'ї.

Сучасна оцінка історичної спадщини

За часів Михайла Горбачова та Бориса Єльцина було багато зроблено для виправдання людей, засуджених при Сталіні, висвітлення численних злочинів сталінського режиму та їх офіційного засудження. В середині 2000-х років у Росії ім'я Сталіна пережило вже другу реабілітацію, коли у методичних матеріалах до шкільних підручників з історії його було названо "найефективнішим менеджером Росії". На думку російського публіциста Олександра Скобова, в сучасній Росії підґрунтям нового росту популярності Сталіна є глибоко вкорінена в російській ( рос. русской) історії патерналістська свідомість: холопська потреба "батюшки-барина", "батюшки-царя", "господіна", котрий все за всіх вирішить, усіх розсудить. Щодо зростання просталінських настроїв, то вони поширені у різних групах населення, у кожної із яких "свій Сталін", значною мірою міфологізований і вельми далекий від Сталіна історичного. Путін продовжив героїзацію Сталіна. У Росії з'явилися портрети Сталіна, в російський ЗМІ з'являється інформація щодо героїчного минулого СРСР і Сталіна зокрема.

2 квітня 2009 Європейський Парламент ухвалив рішення про вшанування жертв Сталінізму та Нацизму щороку 23 серпня в Європейський день пам'яті жертв Сталінізму та Нацизму. ОБСЄ також ухвалила декларацію про підтримку вшанування пам'яті жертв тоталітаризму 23 серпня. В резолюції ОБСЄ зазначено, що Європа "зазнала два потужних тоталітарних режими, нацистський та сталінський, які принесли геноцид, порушення прав та свобод людини, воєнні злочини та злочини проти людства", та закликала членів ОБСЄ зайняти "спільну позицію проти всіх форм тоталітарної влади незалежно від ідеологічної основи" та засудила "героїзацію тоталітарних режимів, включаючи проведення публічних демонстрацій з метою героїзації Нацистського або Сталінського минулого".

На думку одного із сучасних комуністів у Росії Малинковича С. А., потрібно "перетяти усі шляхи відродження сталінізму, як практики громадського та державного життя, що передбачає всеосяжне порушення прав людини і презирство до умов життя народу".

На підставі розгляду кримінальної справи, порушеної за фактом вчинення геноциду в Україні в 1932-1933 роках визнаний судом винним у безпосередньому вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 442 Кримінального кодексу України (Постанова Апеляційного суду міста Києва від 13 січня 2010 року).

Й. Сталін був одружений двічі: вперше з Катериною Сванідзе, вдруге з Надією Алілуєвою.

Сини: Василь Сталін (24 березня 1921 - 19 березня 1962) і Яків Джугашвілі (18 березня 1907 - кінець 1943 року). Донька: Світлана (28 лютого 1926 - 22 листопада 2011).

Сталін з донькою Світланою, 1935

У США 22 листопада 2011 року в місті Ричленд, штат Вісконсин, у віці 85 років померла Світлана Аллілуєва - донька Йосипа Сталіна. В Америці вона була відома як Лана Пітерс - за прізвищем американського чоловіка. 1967 року Світлана емігрувала з СРСР до США.

Пам'ятники Сталіну

На честь Сталіна за його життя було названо безліч об'єктів не лише в Радянському Союзі, а й за його межами. Однак після 1961 року абсолютна більшість цих об'єктів була перейменована. Лишилися тільки вулиці Сталіна в деяких населених пунктах Росії, проспекти Сталіна в містах Дагестанські Огні та Лєсний (Росія).

Перший пам'ятник Й. В. Сталіну був виконаний скульптором М. Я. Харламовим у 1929 році, в переддень святкування 50-річчя Сталіна. Найбільш активно стали встановлюватися пам'ятники Й. В. Сталіну з середини 1930-х років.

Пам'ятники Сталіну встановлювали й після його смерті. Останнім роком, у якому це було зроблено, вважається 1955 рік. У листопаді 1955 року був встановлений пам'ятник Сталіну в Писцово Комсомольського району Івановської області РРФСР.

Однак у незалежній Україні традиції сталінізму подекуди збереглися - в травні 2010 року в Запоріжжі на території місцевого обласного комітету КПУ було відкрите погруддя Йосипа Сталіна, але увечері 28 грудня того ж року, активісти організації "Тризуб" імені Степана Бандери відламали йому голову.

7 травня 2012 року пам'ятник Сталіну відкрили у Львові. Скульптурна композиція являла собою фігуру Йосипа Віссаріоновича, який пісяє, висотою близько 1,5 метрів, виготовлену з дерева і тканини та пофарбовану золотою фарбою. Оскільки акцію не було відповідним чином погоджено з міською владою, працівники міліції демонтували пам'ятник через 10 хвилин після його встановлення.

Опис біографії

Першим біографом Й. Сталіна був один із його найближчих співробітників, українець за походженням, Іван Товстуха. Він успішно переписав історію революції 1917 року в Росії і більшовицького перевороту в жовтні 1917. У написаній Товстухою біографії, Сталін, за висловом Анатолія Трубайчука, перетворився "...із сірого мишеняти на великого організатора більшовицького перевороту, найпершого соратника Леніна. Видана до 50-річчя Сталіна офіційна біографія фактично за винятком кількох останніх абзаців цілком відтворювала художній вимисел Товстухи, за яким відверто відчувається „творча" рука самого об'єкта дослідження. Так Сталін, водячи рукою і пером свого помічника, народив міф про Сталіна - великого революціонера і найпершого соратника Леніна, що впритул аж до XX з'їзду КПРС у різних модифікаціях, з численними додатками, гіперболічними перебільшеннями, гіпертрофованою апологетикою і прямою фальсифікацією подавався як введений у ранг закону історичний документ".

До початку 1930-х років у офіційній радянській історіографії загалом були завершені, за висловом Л. Троцького, "перебудова, перелицювання та пряма підробка" революційного минулого, що розпочалися з так званої літературної дискусії про "Уроки Жовтня", під час якої, за пропозицією тогочасного Генерального секретаря ЦК РКП(б) Йосипа Сталіна, Політбюро й Секретаріат ухвалили рішення про централізоване вилучення у всіх громадян та установ для архіву ЦК РКП(б) усіх матеріалів, що мали відношення до історії партії, та про суворе обмеження доступу до цих документів, особливо тих, що стосувалися періоду революції та громадянської війни.

Результатом цієї операції стали роботи, у яких спотворювався дійсний сенс історичних подій, їх хронологія, змінювався склад дійових осіб, провадилась їх дискредитація. У масовій свідомості настирливо укорінювалась фальшива теорія "двох керманичів" Жовтневої революції. Від партії та народу старанно приховувалися, а отже, були недосяжні навіть для істориків, справжні документи революції, що могли посвідчити про найближче оточення В. Ульянова, про справжні справи, вчинки, погляди Л. Троцького, Л. Каменєва, Г. Зинов'єва, М. Бухаріна, Й. Сталіна та інших діячів Жовтня.

Коли М. Горький захотів написати біографію Й. Сталіна, йому відмовили в доступі до архівних документів. 1931 року "старий більшовик" Омелян Ярославський також дістав відмову.

Образ Йосипа Сталіна в кінематографі

1. Деятели Союза Советских Социалистических Республик и Октябрьской Революции (Автобиографии и биографии). - Приложение к циклу статей "Союз Советских Социалистических Республик", помещенных в 41-м томе Энциклопедического словаря Русского Библиографического Института Гранат. (Репринтное воспроизведение). - М.: Книга, 1989. - 890 с. - Частина III. С. 107

2. Похлёбкин В. В. Великий псевдоним. - М.: Юдит; Алтай, 1996. - 160 с. - ISBN 5-87798-014-16. - Тираж 10 000.

3. Постанова Апеляційного суду м. Києві від 10 січня 2010 року по кримінальній справі № 1-33/2010 [Архівовано 22 травня 2015 у Wayback Machine.] // Єдиний державний реєстр судових рішень України

4. Семиряга М. И. Тайны сталинской дипломатии. 1939-1941. - М.: Высш. шк., 1992. - 303 с.

5. Ленин В. И. Полное собрание сочинений. - М.: Изд-во политич. лит-ры, 1975. - Т. 45. - С. 345-346(рос.)

6. Лев Троцкий. Иосиф Сталин. Опыт характеристики. - в кн. Троцкий Л. Портреты революционеров. Сост. Фельштинский Ю. Нью-Йорк, 1988(рос.)

7. ↑ Трубайчук А. Ф. Брудершафт двох диктаторів. - К.: Асоціація істориків "Істина", 1993. - 336 с. - С. 96.

8. Цит. по: Татьяна Воронцова. В гостях у "старшего брата" // lit.1september.ru [Архівовано 4 березня 2012 у Wayback Machine.]

9. Simon Berthon, Joanna Potts. Warlords: An Extraordinary Re-creation of World War II Through the Eyes and Minds of Hitler, Churchill, Roosevelt, and Stalin.(книга) Da Capo Press, 2007. - 358 p. ISBN 0-306-81538-9; док.-іст. фільм: YouTube: Warlords: Hitler & Stalin (part 1/6)(нім.)

10. Сталин. Рузвельт. Черчилль. Де Голль: Политические портреты / Сост. В. Велесько. - Минск: Беларусь, 1991. - 367 с.

11. Сталин. Рузвельт. Черчилль. Де Голль: Политические портреты / Сост. В. Велесько. - Минск: Беларусь, 1991. - С. 17.(рос.)

12. Робота одного із психобіографів Сталіна Роберта Такера перераховано у бібліографії до енциклопедичної статті Shiner L. Psychobiography(англ.) // International Dictionary of Psychoanalysis. 2005.

13. Помилка цитування: Неправильний виклик тегу <ref>: для виносок під назвою Retief не вказано текст

14. Помилка цитування: Неправильний виклик тегу <ref>: для виносок під назвою Birt не вказано текст

15. Помилка цитування: Неправильний виклик тегу <ref>: для виносок під назвою Hachinski не вказано текст

16. Помилка цитування: Неправильний виклик тегу <ref>: для виносок під назвою Tucker-Ivan не вказано текст

17. Помилка цитування: Неправильний виклик тегу <ref>: для виносок під назвою Tucker-Dictator не вказано текст

Література

Волкогонов Д. А. Тріумф і трагедія. Політичний портрет Й. В. Сталіна: У 2-х кн. - Кн. 1. - Київ: Політвидав України, 1989. - 594 с.

Волкогонов Д. А. Тріумф і трагедія. Політичний портрет Й. В. Сталіна: У 2-х кн. - Кн. 2. - Київ: Політвидав України, 1990. - 670 с.

Галушка А., Брайлян Є. Змова диктаторів: Поділ Європи між Гітлером і Сталіним, 1939-1941. - Харків: Клуб сімейного дозвілля, 2018. - 368 с.

Кульчицький С. В. Сталін Йосиф Віссаріонович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2012. - Т. 9 : Прил - С. - С. 781. - 944 с. : іл. - ISBN 978-966-00-1290-5.

Солдатенко В. Ф. Сталін Йосип Віссаріонович // Українська дипломатична енциклопедія : у 2 т. / ред. кол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. - К. : Знання України, 2004. - Т. 2 : М - Я. - 812 с. - ISBN 966-316-045-4.

Шаповал Ю. Сталін Йосип Віссаріонович // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. - К.: Парламентське видавництво, 2011. - с. 686 ISBN 978-966-611-818-2

Иосиф Виссарионович Сталин. Краткая биография. (2-е изд., испр. и дополн. с илл.). - М.: Государственное издательство политической литературы, 1950. - 243 с.

Медведев Р. А. Они окружали Сталина. - М., 1990. - 349 с.

Сталин. Рузвельт. Черчилль. Де Голль: Политические портреты / Сост. В. Велесько. - Минск: Беларусь, 1991. - 367 с.

Рекомендована література

Ендрю Робертс. Лідерство в часи війни. Головні уроки від творців історії / переклад з англійської Ярослава Войтка - Київ: КМ-БУКС, 2021 - 216 ст. - ISBN 978-966-948-499-4

# data[].attributes.attachment_link.title
Сталін Йосип Віссаріонович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Йосип Сталін (Джугашвілі)იოსებ ჯუღაშვილი груз. იოსებ ბესარიონის ძე ჯუღაშვილი рос.

# data[].attributes.attachment_link.title
Список союзних республік СРСР - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Список союзних республік СРСР, адміністративних одиниць, які підпорядковувалися безпосередньо уряду СРСР. На початку свого існування, у 1922 р., СРСР складався з 4 союзних республік: РРФСР, УРСР, БРСР, ЗРФСР.

# data[].attributes.attachment_link.title
20 кроків до мрії. Крок 13 - Україна у складі СРСР

# data[].attributes.attachment_link.description
20 кроків до мрії. Крок 13 - Україна у складі СРСР. Індустріалізація і колективізація Історія України - це шлях до Незалежності, шлях, на якому кожна подія - це крок до мрії. На початку 1920-их років політика воєнного комунізму привела більшовицьку Росію, а з нею Україну та інші республіки, до катастрофи.

# data[].attributes.attachment_link.title
Голод 33 року. Моторошний фільм про трагедію українсь...

# data[].attributes.attachment_link.title
Як 11-річна дівчинка пережила Голодомор?

# data[].attributes.attachment_link.description
Під час Геноциду 1932-33 років радянська влада заморила близько 10 мільйонів українців. Читати на сайті: http://24tv.ua/n753444

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії.  "Закон про п'ять колосків "

# data[].attributes.attachment_link.description
7 серпня 1932 року Центральний виконавчий комітет СРСР прийняв драконівський "Закон про п'ять колосків" - фактично, перший крок, що спричинив голодомор в Україні. Читати на сайті: http://24tv.ua/n472164

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Нова економічна політика — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Культурні процеси в Україні 20-30-х рр. ХХ ст.

# data[].attributes.subject
Культурні процеси в Україні 20-30-х рр. ХХ ст.

# data[].attributes.body
http://studies.in.ua/shpora-culture/576-49-kulturn-procesi-v-ukrayin-20-30-h-rr-hh-st.html

# data[].attributes.headline
Тоталітарний характер сталінського режиму.

# data[].attributes.subject
Тоталітарний характер сталінського режиму.

# data[].attributes.body
http://ukrhistory.com.ua/zno_z_istorii/dovidnyk_dlya_pidgotovky_do_zno/568.html

# data[].attributes.headline
«Родина-мать зовет!»

# data[].attributes.subject
«Родина-мать зовет!»

# data[].attributes.body
Первый военный плакат, появившийся в начале Великой Отечественной войны.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
день в історії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
соціалістичні республіки

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії. Засновано СРСР

# data[].attributes.attachment_link.description
30 грудня 1922 року на І Всесоюзному з'їзді Рад у Москві було урочисто проголошено утворення Союзу Радянських Соціалістичних Республік. Читати на сайті: http://24tv.ua/n526669

# data[].attributes.headline
«Не болтай!»

# data[].attributes.subject
«Не болтай!»

# data[].attributes.body
Один из постеров, изображающий суровую женщину-колхозницу, прижавшую палец к губам и призывающую к молчанию.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
відео новини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
день в історії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
розкуркулення

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
йосип сталін

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
колективізація

# data[].attributes.attachment_link.keywords[].name
класове винищення

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії. Розкуркулення

# data[].attributes.attachment_link.description
27 грудня 1929 року Йосип Сталін розпочав політику ліквідації куркульства як класу". В рамках колективізації розпочалися репресії проти заможних селян. На зміну виробництву найбільш рентабельних господарств, вводилися колгоспи. Читати на сайті: http://24tv.ua/n525620

# data[].attributes.headline
Культура в СРСР в 20- 30-ті рр

# data[].attributes.subject
Культура в СРСР в 20- 30-ті рр

# data[].attributes.body
http://historylib.net/kultura-v-srsr-v-20-30-e-rr/

# data[].attributes.headline
Дослідники вважають колективізацію  причиною Голодомору

# data[].attributes.subject
Дослідники вважають колективізацію  причиною Голодомору

# data[].attributes.body
http://history.vn.ua/book/history5/59.html

# data[].attributes.headline
Політика розкуркулення

# data[].attributes.subject
Політика розкуркулення

# data[].attributes.body
"Розкуркулювали найметкіших, по-хазяйському ініціативних селян.
Збудував млин, завів смолокурню, маслоробку виписав — ворог. [...] І ось хазяйновитих селян з корінням, а люмпен-пролетарів поставили до керівництва сільським господарством. Трапився конфуз. Країна лишилась без хліба. Мільйони людей загинули від голоду.

# data[].attributes.headline
Колективізація та індустріалізація

# data[].attributes.subject
Колективізація та індустріалізація

# data[].attributes.body
http://ukrmap.su/uk-wh10/1267.html

# data[].attributes.headline
"Жить стало лучше, жить стало веселее!"

# data[].attributes.subject
"Жить стало лучше, жить стало веселее!"

# data[].attributes.headline
Спогади очевидців про Голодомор

# data[].attributes.subject
Спогади очевидців про Голодомор

# data[].attributes.body
Голодомор – це одне із найстрашніших подій, які відбувалися в Україні.
http://www.yarmrda.gov.ua/index.php/holodomor/157-spohady-ochevydtsiv-

# data[].attributes.attachment_link.title
Ленін Володимир Ілліч - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Володи́мир Іллі́ч Ле́нін ( рос. Владимир Ильич Ленин , справжнє прізвище - Улья́нов - рос. ; , Симбірськ, Російська імперія - 21 січня 1924, Горки, Московська область, Російська РФСР, СРСР) - політичний діяч Російської імперії, політичний та державний діяч Радянської Росії та СРСР, російський революціонер, публіцист, лідер російських більшовиків.

# data[].attributes.attachment_link.title
20 кроків до мрії  Крок 13   Україна у складі СРСР

# data[].attributes.attachment_link.title
Боротьба за владу в СРСР в 1920-і рр. Встановлення єдиновладдя І. в. Сталіна - реферати та учбові матеріали на um.co.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У 1923-1924 рр. партія, розширивши і оновивши свій склад (чистка 1921 року і "ленінський заклик" 1924 г.), вступила в смугу серйозних випробувань, що виявилися в розколі "старої гвардії" (соратників В. і. Леніна, більшовиків з дореволюційним стажем) і розгортанні боротьби за владу. Після смерті В. і. Леніна Політбюро складалося з 7 чоловік: М.

# data[].attributes.headline
Остання сторінка Договору про утворення СРСР з підписами

# data[].attributes.subject
Остання сторінка Договору про утворення СРСР з підписами

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії. Створення СРСР та Конституції СРСР

# data[].attributes.attachment_link.description
6 липня 1923 року, Москва, СРСР. Офіційно вступило в силу рішення про створення Союзу радянських соціалістичних республік та Конституція СРСР. Читати на сайті: http://24tv.ua/n590567

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Як Правильно Зробити - FaqUkr.ru

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Становлення молодої Радянської держави проходило досить складно і довго. Багато в чому зумовлено це було тим, що міжнародне співтовариство не дуже-то поспішало визнавати його. В таких умовах зовнішня політика СРСР в 20-30 роки 20 сторіччя відрізнялася жорсткістю і послідовністю, так як необхідно було вирішити чимало проблем.

Основні завдання, що стояли перед дипломатами

Як ми і говорили, основним завданням була нормалізація відносин з іншими країнами. Але зовнішня політика СРСР в 20-30 роки передбачала також експорт революційних ідей в інші держави. Втім, романтичні ідеали революції були швидко охолоджені дійсністю. Усвідомивши нереальність деяких ідей, уряд новоспеченої країни швидко переключилася на більш реальні завдання.

Перші досягнення

На самому початку ХХ століття відбулося дійсно знаменна подія: СРСР домігся повного зняття торгової блокади, яка дуже хворобливо вдаряла по економіці країни, і без того сильно ослабленою. Дуже важливу роль зіграв Декрет про концесії, який був виданий 23 листопада 1920.

В принципі, відразу після підписання всіх торгових угод з Великобританією, кайзерівської Німеччиною та іншими країнами, дипломати фактично домоглися неофіційного визнання СРСР у всьому світі. Офіційне ж розтяглося з 1924-го по 1933 рік. Особливо вдалим видався саме 1924-й, коли вдалося відновити відносини більш ніж з трьома десятками іноземних держав.

Ось такою була зовнішня політика СРСР в 20-30 роки. Коротко кажучи, вдалося переорієнтувати господарство на промислове напрямок, так як країна почала отримувати в достатній кількості сировину і технології.

Перші радянські дипломати

Першими міністрами закордонних справ, завдяки яким і став можливий такий прорив, були Чичерін і Литвинов. Ці блискучі дипломати, які отримали свою освіту ще в царській Росії, стали справжнім "дороговказним мостом" між молодим СРСР і рештою світу. Ними велася зовнішня політика СРСР в 20-30 роки 20 століття.

Саме вони домоглися підписання торговельної угоди з Англією, а також іншими європейськими державами. Відповідно, саме їм Радянський Союз зобов'язаний зняттям торгово-економічної блокади, яка перешкоджала нормальному розвитку країни.

Нове погіршення відносин

Але зовнішня політика СРСР в 20-30 роки знала не тільки перемоги. Приблизно на початку тридцятих років почався новий виток погіршення відносин із західним світом. Цього разу приводом стала та обставина, що уряд СРСР офіційно підтримало національний рух в Китаї. З Англією ж відносини були практично розірвані через те, що країна зі співчуттям ставилася до страйкуючих англійським робітникам. Дійшло до того, що лідери Ватикану у відкриту стали закликати до "хрестового походу" проти Радянського Союзу.

Не дивно, що зовнішня політика СРСР у 20-30-і рр. XX ст. відрізнялася крайньою обережністю: не можна було дати ні найменшого приводу для агресії.

Відносини з нацистською Німеччиною

Не варто припускати, ніби радянське керівництво вело якусь неадекватну, співставний часу політику. Як раз-таки уряд СРСР відрізнялося в ті роки рідкісним розсудливістю. Так, відразу після 1933 року, коли в Німеччині до одноосібної влади прийшла партія націонал-соціалістів, саме Радянський Союз почав активно наполягати на створенні колективної європейської системи безпеки. Всі зусилля дипломатів були традиційно проігноровані лідерами європейських держав.

Спроба зупинки гітлерівської агресії

У 1934 році відбулося інша подія, якого довго чекала країна. СРСР нарешті був прийнятий в Лігу Націй, що була предком ООН. Уже в 1935 році був укладений союзницький договір з Францією, який передбачав дружню взаємодопомога в разі нападу на когось із союзників. Гітлер відразу відповів захопленням Рейнської області. Вже в 1936 році почався процес фактичної агресії Рейху щодо Італії та Іспанії.

Зрозуміло, політичні сили в країні розуміли, чим все це загрожує, а тому зовнішня політика СРСР у 20-30-і роки стала знову зазнавати серйозні зміни. Почалася відправка техніки і фахівців для протиборства з гітлерівцями. Так ознаменувалося хід фашизму по Європі, причому лідери європейських держав цього практично і не противилися.

Подальше загострення обстановки

Побоювання радянських політиків повністю підтвердилися, коли в 1938 році Гітлер справив "аншлюс" Австрії. У вересні того ж року пройшла Мюнхенська конференція, на якій були присутні представники Німеччини, Великобританії та інших країн.

Нікого вже не здивувало, що за її підсумками Судетская область Чехословаччини була одноголосно віддана під владу Третього Рейху. Радянський Союз виявився чи не єдиною країною, яка у відкриту засудила факт неприкритої агресії Гітлера. Всього через рік під його владою виявляється не тільки вся Чехословаччина, а й Польща.

Положення ускладнювалося тим, що і на Далекому Сході ситуація безперервно погіршувалася. У 1938 і 1939 роках частини РККА вступили в вогневої контакт з японською Квантунської армією. Це були знамениті хасанских і Халкин-Гольських битви. Також бойові дії велися на монгольської території. Мікадо вважав, що спадкоємець царської Росії в особі СРСР зберіг всі слабкості свого попередника, але сильно прорахувався: Японія зазнала поразки, будучи змушена піти на значні територіальні поступки.

Дипломатичні відносини з Німеччиною

Після того як Сталін не менше трьох разів намагався домовитися про створення злощасної європейської системи безпеки, керівництво СРСР було змушене налагоджувати дипломатичні відносини з нацистською Німеччиною. В даний час західні історики навперебій намагаються переконати світ в агресивних намірах Радянського Союзу, але його справжня мета була простою. Країна намагалася убезпечити свої рубежі від нападу, вимушено домовляючись з вірогідним супротивником.

Договори з Рейхом

У середині 1939 року було підписано Пакт Молотова-Ріббентропа. За умовами секретної частини документа Німеччина отримувала Західну Польщу, а СРСР діставалися Фінляндія, Прибалтика, Східна Польща, більша частина нинішньої України. Нормалізувати до того відносини з Англією і Францією були повністю зіпсовані.

Наприкінці вересня 1938 політиками СРСР і Німеччини підписується договір про дружбу і кордони. Як краще зрозуміти цілі, які переслідувала зовнішня політика СРСР в 20-30 роки? Таблиця, яку ми наводимо нижче, допоможе вам у цьому.

Первинний етап, 1922-1933 роки. Постійні спроби прориву міжнародної блокади.

В основному вся політика зосереджувалася на тому, щоб підняти престиж СРСР в очах західних країн. Відносини з Німеччиною на той період були скоріше дружніми, оскільки з її допомогою керівництво країни сподівалося протистояти Англії та Франції.

"Ера пацифізму", 1933-1939 роки.

Радянська зовнішня політика почала масштабну переорієнтацію, взявши курс на встановлення нормальних відносин з лідерами західних держав. Ставлення до Гітлера - насторожене, неодноразові спроби створення європейської системи безпеки.

Третій етап, криза міжнародних відносин, 1939-1940 роки.

Зазнавши невдачі у спробах нормально домовитися з Францією і Англією, політики СРСР почали нове зближення з Німеччиною. Міжнародні відносини різко погіршилися після Зимової війни 1939 року в Фінляндії.

Ось чим характеризувалася зовнішня політика СРСР в 20-30 роки.

# data[].attributes.attachment_link.title
Зовнішня політика СРСР в 20-30 роки 20 століття

# data[].attributes.attachment_link.description
Становлення молодої Радянської держави проходило досить складно і довго. Багато в чому зумовлено це було тим, що міжнародне співтовариство не дуже-то поспішало визнавати його. В таких умовах зовнішня політика СРСР в 20-30 роки 20 сторіччя відрізнялася жорсткістю і послідовністю, так як необхідно було вирішити чимало проблем.

# data[].attributes.headline
Гіркі жнива (2017)

# data[].attributes.subject
Гіркі жнива (2017)

# data[].attributes.body
- перший англомовний фільм про Голодомор

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Саманта Баркс

# data[].attributes.attachment_link.title
ГІРКІ ЖНИВА. Трейлер 1 (український)

# data[].attributes.attachment_link.description
https://www.facebook.com/BitterHarvestUA ГІРКІ ЖНИВА (BITTER HARVEST) Жанр: епічна драма, заснована на реальних подіях Режисер: Джордж Менделюк У ролях: Теренс Стемп, Макс Айронс, Саманта Баркс, Баррі Пеппер Епічна прониклива сага про велике кохання на тлі трагічних подій української історії початку ХХ століття.

# data[].attributes.headline
Топ-5 фільмів про Голодомор

# data[].attributes.subject
Топ-5 фільмів про Голодомор

# data[].attributes.body
http://lovelylife.in.ua/tvorchist/kino/5-filmiv-pro-strashnu-tragediyu-golodomoru.html#

# data[].attributes.attachment_link.description
To send friends to this photograph puzzle, use this link: http://five.flash-gear.com/npuz/puz.php?c=v&id=4645629&k=33128673 or to put it on your web page, use this code: Make your own photograph puzzle at http://www.flash-gear.com/puzzle/