# data[].attributes.headline
Поради психолога

# data[].attributes.body
Поради психолога

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Золотоноша.City

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Серед безлічі різноманітних свят хочемо виокремити особливу дату, присвячену щирій дружбі, непідкупній доброті і справжній любові до ближнього. У календарі вона має назву Міжнародний день обіймів і припадає на 21 січня. Завдяки позитиву, який несе цей день, все більше людей у всьому світі дізнаються про нього.
Обіймаючи друзів - ми стаємо щирими. Обіймаючи коханих - ми стаємо щасливими. Обіймаючи батьків - ми стаємо спокійними. Обіймаючи дітей - ми стаємо добрими. У цьому на всі 100 впевнена практичний психолог Золотоніської зош №3 Людмила Гайдамака і пояснює на пальцях, як налагодити стосунки з дітьми різного віку.

Як не дати дитині замкнутися в собі? Яку установку мають дати собі батьки?

Питання збереження гарних стосунків між батьками і дітьми завжди було актуальним і виникає тоді, коли дитина починає проявляти самостійність і показувати свій характер. Якщо і в цей час продовжувати на неї тиснути авторитетом, швидше за все, вона просто замкнеться в собі, думатиме, що її ніхто не розуміє, почуватиметься самотньою. Це -найважливіший вік для встановлення між вами дружніх відносин. У будь-якому випадку, найперше, що потрібно зробити - це дати собі установку: ви любите дитину і крапка. Ви приймаєте її такою, якою вона є просто тому, що вона ваша.

Вашій дитині - від 3 до 7 років. Яку модель поведінки мають обрати дорослі?

У період 3-7 років дитинства закладається фундамент довіри між батьками та дитиною. У цей період ми навчаємо дитину самостійності та спілкуємося з нею, тому важливо контролювати свої емоції, щоб мати змогу спокійно реагувати на перші прояви характеру дитини. Розмовляти як з дорослою, але дозувати інформацію. Завжди говорити правду - так формується довіра до батьків та до соціуму. Говорити про свої почуття (можливо, ви сьогодні втомилися і пограєтеся пізніше, про те, що ви відчуваєте, про любов до дитини). Будьте чесними та пояснюйте, "чому так", і ваша дитина вчитиметься цьому у вас. Поважайте простір своєї дитини, перед тим, як щось зробити, питайте: "Чи можна з тобою пограти?", "Можна увійти до кімнати?". Постійно обіймайте свою дитину і при обіймах не поспішайте їх відпускати: дитина сама це зробить тоді, коли їй самій вистачить. Цілуйте свою дитину (бажано, не менше 8 разів на день), говоріть, як ви її любите.

Якщо ж робите зауваження, то робіть це вдумливо і спокійно, щоб не образити та не принизити гідність маляти. Не забуваємо, що дитина має власне життя, у неї всередині відбуваються якісь свої процеси, на які має право, їх потрібно поважати і приймати.

Доньці або сину - від 13 до 17. Чи варто вдаватися до авторитарного тону та категоричності?

Період 13-17 років - підлітковий вік та початок юнацтва, коли співробітництво та партнерство є найкращою формою виховання, обраною батьками. Контроль безумовно потрібен, але обережний, щоб не принизити дитину. У цей період у дитини вже є обов'язки та відповідальність за їх виконання. Приділяйте дитині час, щоб просто поговорити про її справи. Нехай спочатку вона їжачиться, але будьте наполегливі і щирі. Обговорюйте з дитиною також важливі теми в сім'ї.

У цей період важливо формувати дружні відносини та уникати авторитарного тону на кшталт: "Як я сказала - так і буде!", адже опір буде сильніший. Краще замінити на фразу: "А як ти вважаєш, як буде краще?" Якщо ж вам довірили таємницю, або поділилися тим, що важливо, ніколи не засуджуйте і не критикуйте дитину, навіть якщо дуже хочеться.

Щоб налагодити стосунки з дитиною батькам потрібно прийняти той факт, що дитина вже зріла, самостійна особа, вже вільна робити якийсь вибір. Природно, що діти для батьків завжди залишаються дітьми, не дивлячись на їхній вік, але внутрішньою роботою для батьків є випустити і дозволити стати дорослими.

Як не втратити зв'язок з дитиною, щоб вона почувалася щасливою?

Зрозумійте і те, що життя - одне: як у дитини, так і у вас, і вам за неї прожити його не вийде, дайте їй набити свої шишки. Ви б охоче зробили за неї вірний вибір, уберігаючи від промахів і розчарувань, - це природне батьківське прагнення. Але ось доречно воно лише у разі абсолютної недієздатності вашого чада. В інших випадках має сенс навчати дітей правильно ставитися до проблем, ухвалювати рішення і відповідати за них. Не забувайте піклуватися і про себе та свій стан здоров'я, пам'ятайте: "У щасливих батьків ростуть щасливі діти".

Як би не складалося у житті, батьки завжди мають ставати на бік дитини. Не просто на словах. Дитина повинна знати про їхню підтримку, постійно отримувати її підтвердження у дрібницях. Якщо вона надсилає повідомлення, приходить, телефонує, бо хоче чимось поділитися або щось розповісти, що б ви не робили в цей момент - все відкладається, дитина хоче щось сказати. Через два роки цей момент може виявитися не просто цілющим, а життєрятівним. Тому що дитина буде знати, якщо вона прийде з проблемою до мами, то мама все відкладе і буде тільки з нею, буде слухати і підтримає. Це просто період такий, підлітковий. Діти пробують світ на міцність.

Які найголовніші цінності хоче отримати дитина від вас?

Любіть свою дитину, шукайте шляхи до дитячої душі, домовляйтеся з нею, спілкуйтеся, уникайте брехні.

Кожна людина - унікальна і неповторна. Кожне життя - це скарб. Пам'ятайте, як би ви не намагалися виховувати найкраще в дитині, її перший приклад - це ви. Виховуйте в собі те, що хочете потім бачити у своїй дитині. А найголовніше правило - частіше обнімайте свою дитину.

Читайте нас в Google News. Клац на Підписатися

# data[].attributes.attachment_link.title
Мамо, обійми! Поради психолога, як налагодити стосунки з дітьми різного віку | Золотоноша.City

# data[].attributes.attachment_link.description
Серед безлічі різноманітних свят хочемо виокремити особливу дату, присвячену щирій дружбі, непідкупній доброті і справжній любові до ближнього. У календарі вона має назву Міжнародний день обіймів і припадає на 21 січня. Завдяки позитиву, який несе цей день, все більше людей у всьому світі дізнаються про нього. Обіймаючи друзів - ми стаємо щирими.

# data[].attributes.headline
План проекту

# data[].attributes.body
План проекту

# data[].attributes.headline
Стосунки сучасни

# data[].attributes.body
Стосунки сучасних батьків і дітей

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телекомпанія TV-4

# data[].attributes.attachment_link.title
Стосунки сучасних батьків і дітей. - Межа правди, 09.01.2018

# data[].attributes.body
Презентація

# data[].attributes.body
Опитування

# data[].attributes.body
Буклет

# data[].attributes.body
Тест

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталя Онуфрієва / Поради практичного психолога

# data[].attributes.attachment_link.title
⚠️Стосунки між батьками та дітьми. Тест-діагностика "6 моделей спілкування. "

# data[].attributes.headline
Ментальна карта<

# data[].attributes.body
Ментальна карта

# data[].attributes.attachment_link.title
Mind Map Free - Free Mind Mapping Software | MindMeister

# data[].attributes.headline
Як вибудовувати 

# data[].attributes.body
Як вибудовувати стосунки між батьками та дітьми

# data[].attributes.attachment_link.title
ЯК ПРАВИЛЬНО ВИБУДУВАТИ СТОСУНКИ МІЖ БАТЬКАМИ ТА ДІТЬМИ

# data[].attributes.headline
Проблеми батьків

# data[].attributes.body
Проблеми батьків і дітей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вражаюче, до чого в різних вимірах живуть дорослі і їх підростаючі діти! І справа не в тому, що 15-річні юнаки і дівчата надто легковажні й безвідповідальні, як часто скаржаться батьки, і не в тому, що дорослі надто прагнуть контролювати своїх чад, як вважають діти. Просто кожен з них виступає в заздалегідь прописаної, "затвердженої" ролі, не вміючи відійти від незрозуміло ким придуманого сценарію.

Подібне "спілкування" те саме що переживань героїв відомої казки, довго дивилися на світ крізь зелені окуляри й свято вірили, що стіни будинків прикрашені справжніми смарагдами. Чи треба нагадувати, що першою реакцією на зустріч героїв з реальністю в цій казці було обурення: "Але ж це ж обман!".

Ось так і в дітей з батьками: або дитина втомився від нерозуміння батьків, або батьки, стурбовані відчуженістю дитини. Думаю, кожному з батьків знайома ситуація, коли, щиро піклуючись про свою дитину, він багато і правильно говорить про необхідність вчитися, про труднощі сучасного життя і т.д., але ці слова "йдуть у пустоту". І майже кожна дитина може пригадати, як, розповідаючи про свої радості і перемоги, бурхливо і захоплено, чує від батьків про оцінки, замість того, щоб порадіти разом з ним. Дійсно, як тут радіти, якщо ТАКІ оцінки! Іншими словами, Реальність Батьки абсолютно не співпадає з Реальністю Підлітка. І цілком зрозуміло, що в Реальності Підлітка відповідь почуття коханого хлопця, або сварка з близьким другом, або не розуміння оточуючих значно важливіше якийсь оцінки. Просто в 15-16 років людина так влаштована. І якщо мудра мама або тато згадають себе в цьому віці, то найімовірніше виявиться, що і з ними відбувалося щось подібне.

На жаль, часто замість того, щоб зрозуміти і прийняти, що інша людина і влаштований по-іншому, його починають переробляти. Мені здається, якщо б діти і батьки помінялися місцями, то вони могли б зрозуміти один одного. На цю ідею навіть було знято фільм "Чумова п'ятниця", в якому розповідалося про те, як мати і її п'ятнадцятирічна дочка не можуть дійти згоди ні в чому - одяг, зачіски, музика ну і, звичайно ж, чоловіки - все стає предметом їх нескінченних суперечок. Але два печива з китайського ресторану магічним чином змушують їх прокинутися п'ятничним вранці і виявити, що вони помінялися тілами. Ось тільки після цього кожна зрозуміла принади життя

Кожна сім'я рано чи пізно стикається з труднощами, що стосуються виховання дітей. Проблеми у стосунках між батьками і нащадками бувають і в щасливих, і в нещасних сім'ях. Деякі з них неминучі, тому що пов'язані з кризами дитячого розвитку, а більшість з них можна запросто уникнути, якщо задатися такою метою.

У цьому вам допоможе терпіння, спостережливість і бажання краще пізнати психологію дитячо-батьківських відносин.

Неповноцінні і складні сім'ї

Проблеми у відносинах батьків і дітей можуть бути обумовлені нездоровим кліматом в сім'ї. Сім'ї, де процвітають скандали, неувага, конфлікти і нехтування інтересами один одного, не можуть вважатися ідеальним плацдармом для виховання дитини. На жаль, але є типові складності в поведінці дітей, що ростуть в конфліктних сім'ях. Такі діти частіше хворіють, бувають більш плаксивими, нервовими, агресивними. Вони з легкістю копіюють негарні вчинки дорослих, а зовнішній світ - учня , друзі по двору або просто однолітки - реагують на це вкрай недоброзичливо. Виходить, що ситуація ускладнюється тим, що дитина з такої сім'ї відчуває великі труднощі з адаптацією до соціального оточення. І тоді і в родині, і поза нею його життя повне страхів, сварок, образ і нерозуміння.

Вирішувати проблеми у відносинах з дітьми в такій сім'ї потрібно послідовно. І починати треба з усунення конфліктів і деструктивних форм поведінки і спілкування між дорослими. Деякі психологи навіть зуміли довести в своїх дослідженнях, що діти нерідко щасливішими в тих сім'ях, де батьки ставлять відносини між чоловіком і дружиною на перший план, а стосунки з дітьми - на другий. Тобто і чоловік, і дружина повинні більше уваги приділяти розвитку власних почуттів і відносин, і тільки коли там все в порядку, зосереджуватися на проблемах дітей. Якщо занадто захопитися дітьми, забувши про дружину, це загрожує зайвими складнощами.

Сім'ї з одним батьком

Неповні сім'ї мають свій, специфічний коло проблем. Зазвичай вони пов'язані з тим, що батькові доводиться виконувати роль і батька, і матері одночасно. Особливо нелегко це буває реалізувати, якщо людина виховує дитину протилежної статі. Хлопчикові, якого виховує одинока мама, може не вистачати еталонів чоловічої поведінки перед очима. А дівчинка може не уявляти собі, як має себе вести жінка в рамках сім'ї, якщо виховується одним лише батьком.

У подібних ситуаціях психологи рекомендують батькам знайти дорослого протилежної статі, який час від часу вчив би дитину нормам поведінки. Наприклад, батька дитині може замінити дядько чи дід, а мати - бабуся, тітка, чи навіть улюблена вчителька. Якщо одинока людина бачить в оточенні дитини когось, до кого дитина тягнеться, не варто перешкоджати спілкуванню. Нехай вбирає різні стратегії адаптації до світу від різних людей, у дорослому стані вони йому можуть дуже стати в нагоді.

Бідні родини

Це звучить жахливо, але, на жаль , в сім'ях з малим достатком нерідко виникає специфічний тип проблем між дітьми та батьками. По-перше, не завжди виходить дати дитині можливість вчитися там, де хоче. По-друге, сучасні діти жорстокі, а суспільство споживання, яке активно нав'язується нам через ЗМІ, привчає їх з презирством ставитися до тих, хто одягнений не по моді чи не може дозволити собі зайву шпильку.

Цю проблему не можна пускати на самоплив. З одного боку, треба говорити з дитиною, обговорювати хвилюючі його питання, пов'язані з фінансами, престижем. Варто наводити приклади успішних людей, які досягли вершин у своїй сфері, незважаючи на те, що сталися з бідної сім'ї. Віра в те, що фінансова неспроможність батьків не може стати перешкодою до великих мріям, повинна залишатися у дитини до закінчення школи. А що стосується мало значущих речей, пов'язаних з оформленням зовнішності, то тут варто орієнтувати дитину на більш скромні потреби і потреби. Наше суспільство влаштоване так, що, на жаль, багато сімей змушені жити дуже скромно, часто в кредит. Так що здатність відчувати себе щасливим без позолочених годин і новомодних джинсів, може стати в нагоді дитині протягом усього життя. А головне - треба донести до нього думка, що володіння всіма цими речами не робить його щасливим. Тому що наявність справжніх друзів і важливих досягнень у житті людини часто ніяк не пов'язано з тим, скільки у нього є матеріальних благ і багатств.

Типові проблеми, пов'язані з кризами розвитку

Навіть в ідеальній сім'ї часом штормить. Щось відбувається з дитиною, що ставить на вуха весь будинок. У певні періоди і з досить чітко описаної в дитячій психології закономірністю діти стають колючими, зухвалими, неслухняними, примхливими. Зазвичай це пов'язано з тим, що дитина переживає кризу розвитку. Криза дитячого розвитку - це така точка, в якій дитина не хоче жити по-старому, а по-новому не може. І тоді він висловлює своє незадоволення через протести і капризи. Якщо батьки не знають, як правильно реагувати на дитячі вікові кризи, серйозні проблеми і непорозуміння у відносинах з дітьми їм практично гарантовані.

Виділяють кілька криз дитячого розвитку: криза першого року, криза трьох років, криза п'ять років, криза семи років (перший похід до школи) та підлітковий криза. Варто зазначити, що протягом всього життя людини вивчені ще кілька криз, і підліткова криза - не останній в його історії особистого існування. Проте ми зупинимося тільки на дитячих кризах.

Кризи розвитку у дорослих додають проблем у відносинах батьків і дітей додаткових складнощів. І якщо один з батьків переживає кризу розвитку в той же час, що й дитина, зрозуміло, що ситуація в сім'ї може бути вкрай напруженою. І все-таки знання природи і особливостей протікання дитячих криз достатньо для того, щоб батьки змогли уникнути найбільш гострих кутів типових проблем у відносинах з дітьми.

Чи можна уникнути проблем у відносинах батьків і дітей в період дитячих криз розвитку ? Звичайно, можна. Вивчіть детально особливості протікання і психологічну суть кожного дитячого кризи, і ви зможете реагувати грамотно на всі його забаганки. Правильна реакція на дитячі кризи дозволяє їм протікати майже безсимптомно і без проблем, от чому знання психології дитячого розвитку так важливо для сучасних батьків.

Батьківськi директиви

Якщо дитині в дитинстві батьки постійно вселяли, що вона телепень, тюфяк, нехлюй, то, рано чи пізно, дитина в це починає вірити. Але спочатку усередині відбувається конфлікт, тому що дитина знає, що вона не така погана, що намагається радувати своїх батьків, а вони цього не зауважують, намагаючись підігнати дитину під свої мірки. З цього конфлікту випливає нервове напруження, з яким дитина під час не може впоратися.

Можливi два варіанти рішення дитиною цієї проблеми: або вона зможе пристосуватися під непомірні вимоги дорослих і сховає свої особистісні якості, але буде змушена шукати механізм захисту власного "Я" доступними для неї способами, або буде пручатися, що породить безліч конфліктів з батьками. І те, й інше неминуче приведе до підвищеної нервової напруги, а якщо батьки не змінять свою виховну політику, то у дитини виникне нервовий розлад, невроз, що підростаюча людина понесе з собою у доросле життя. Невирішені психологічні проблеми батьків, проектуючись на дитину, можуть повторитися в неї в збільшеному вигляді.

Дітям часто доводиться чути від батьків фрази типу: "Коли ж ти нарешті порозумнішаєш?", "Та що ти б'єшся, у тебе все одно не вийде, давай краще я" або "Ех ти, моє горе". Все це і багато інших батьківських навіювань, програмування прийнято називати батьківськими директивами. Термін введений Р. і М. Гулдингами в книзі "Психотерапія нового рішення" і означає прихований наказ, неявно сформульований словами чи діями батькiв, за невиконання якого дитина не буде покарана явно, але буде покарана побічно - власним почуттям провини перед батьками, що дали цю директиву. Справжні причини своєї провини дитина (і навіть дорослий) не може усвідомити без сторонньої допомоги. Саме директиви відповідальні за живучу вже в дорослих людях залежність від когось з батьків, що неявно навчили дитину поводитися помилковим, непродуктивним, невротичним чином.

Гулдинг вивели цілий перелік батьківських директив:

1. "Не живи" ("Мені не потрібна така погана", "Оскільки я всі свої сили і здоров'я віддала, щоб тебе виховати, я так і не змогла..." ). Прихованим сенсом передачі такої директиви є полегшення управління дитиною за допомогою збудження в неї хронічного почуття провини, пов'язаного з фактом самої її присутності в житті батькiв. Дорослий як би змушує дитину повірити в її (дитини) відповідальність за невирішені завдання дорослого. Відомо, що покарання пом'якшує почуття провини, тому такі діти можуть шукати ситуації, де вони можуть бути покарані, при тому за щось реальне (типу бійки або розбитого вікна), а не за фікцію.

2. "Не будь дитиною" ("Пора тобі думати своєю головою", "Ну ти ж не маленький, щоб ..."). Така директива дістається єдиним чи старшим дітям і з'єднана з придушенням дитячих, безневинних бажань, які самі пов'язані зі здатністю до творчості, самовияву.

3. "Не рости" ("Ти ще мала, щоб фарбуватися", "Мама тебе ніколи не кине", "Не поспішай дорослішати"). Найчастіше дістається молодшим чи єдиним дітям. Таку директиву дитині дають батьки, що бояться дорослішання своєї дитини і настання того моменту, коли вона, залишивши родину, залишить їх знову обличчям до обличчя один з одним, як на початку подружжя.

4. "Не думай" (виражається у вимогах не мудрувати, не міркувати). Наприклад, бажаючи відвернути дитину від травмуючої ситуації, мама відповідає на питання так: "Не думай про це, забудь", тим самим позбавляючи її можливості вирішити поставлену перед нею проблему раціональними засобами.

5. "Не відчувай" (тобто "Як ти смієш злитися на вчительку, вона ж тобі годиться в матері", "Не цукровий - не станеш"). Дитина з такою директивою, яка забороняє їй виявляти агресивність по відношенню до вчительки, може почати розряджатися на молодших чи більш слабких стосовно неї дітях. Дитина, яка навчилася ігнорувати тілесні відчуття, легко може втратити почуття фізичної безпеки і стати схильною до травматизму.

6. "Не досягай успіху" ("Я сам не зміг закінчити інститут, але відмовляю собі в усьому, щоб ти змогла здобути освіту"). На жаль, в основі подібних директив лежить несвідома заздрість батька до успіху дитини.

7. "Не будь лідером" ("Будь як усі", "Навіщо ти висувався, вийшло гірше для тебе"). Батьки, що дають дитині таку директиву з кращих спонукань, можуть бути стурбовані почуттям заздрості, яке вони, на їхнє глибоке переконання, приречені викликати в інших людей.

8. "Не належ" - її передають дітям батьки, що самі мають проблеми у спілкуванні і бачать в дитині "єдиного друга". У спілкуванні з дитиною такі батьки можуть всіляко підкреслювати її винятковість, несхожість на інших (у позитивному сенсі).

9. "Не будь близьким". Ця директива за змістом нагадує попередню, але якщо та виявляється в групі, то ця - у відносинах з однією близькою людиною. Батьки, що передають цю директиву, вселяють тим самим дитині, що нікому (крім них) довіряти не можна. Шкода такої прихованої вказівки в несвідомому переконанні, що будь-яка близькість небезпечна.

10. "Не роби" - тобто не роби сам, я буду робити це за тебе. Батьки дають її дитині, кажучи: "Не роби сам, почекай мене". Виростаючи, ці діти будуть відкладати початок своїх дій, потрапляти в цейтнот, не здогадуючись, що діють за інерцією батьківської директиви.

11. "Не будь самим собою". Виражається у виразах типу "Чому хтось це може, а ти ні?", "Прагни до ідеалу"; буває також, що батьки хотіли дівчинку, а вийшов хлопчик. Прихований зміст даної директиви - викликати незадоволеність своїм нинішнім станом і пустити його в безперервну біганину по замкнутому колу. Будучи постійно незадоволеною і вмотивованою заздрістю, людина тікає від самої себе.

12. "Не відчувай себе добре" ("Хоч у нього була висока температура, він написав контрольну на 5"). Дитина, що отримала таку директиву, привчається, з одного боку, до думки, що хвороба залучає до неї загальну увагу, а з іншого - до очікування, що погане самопочуття підвищить цінність будь-якого її дії.

Проходження директив допомагає маленькій і залежнiй дитині пристосуватися до вимог великих і вільних людей (які вирішують свої власні проблеми). Практично виховувати дитину, уникаючи директив, не дуже-то і можливо. Для цього потрібно, як мінімум принципово інший рівень психологічної та педагогічної грамотності, ніж наявний у середнього обивателя, а як максимум - сімейна пара, яка вирішила свої особисті проблеми і вільна від створення нових. Таким чином, для того, щоб максимізувати позитивний і звести до мінімуму негативний вплив сім'ї на виховання дитини і подолати типові помилки сімейного виховання, необхідно пам'ятати загальні внутрісімейні психологічні чинники, що мають виховне значення:

- Брати активну участь в житті сім'ї;

- Завжди знаходити час, щоб поговорити з дитиною;

- Цікавитися проблемами дитини, вникати у всі виникаючі в її житті складності і допомагати розвивати свої вміння і таланти;

- Не чинити на дитину натиску, допомагаючи їй, тим самим, самостійно приймати рішення;

- Мати уявлення про різні етапи в житті дитини;

- Поважати право дитини на власну думку;

- Вміти стримувати власницькі інстинкти і ставитися до дитини, як до рівноправного партнера, який просто поки що володіє меншим життєвим досвідом;

- З повагою ставитися до прагнення всіх інших членів родини, робити кар'єру і самовдосконалюватися.

# data[].attributes.attachment_link.title
Проблеми батьків і дітей

# data[].attributes.attachment_link.description
Вражаюче, до чого в різних вимірах живуть дорослі і їх підростаючі діти! І справа не в тому, що 15-річні юнаки і дівчата надто легковажні й безвідповідальні, як часто скаржаться батьки, і не в тому, що дорослі надто прагнуть контролювати своїх чад, як вважають діти.