# data[].attributes.body
Baby Nenes

# data[].attributes.attachment_link.title
Los CONTINENTES - Video educativo en español para niños

# data[].attributes.body
Vicens Vives

# data[].attributes.body
Interessantíssim!!!

# data[].attributes.body
slideshare

# data[].attributes.body
Per practicar (l'avaluació d'aquest contingut serà en paper)

# data[].attributes.body
Per practicar (l'avaluació d'aquest contingut serà en paper)

# data[].attributes.body
viquipèdia

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Europa (del nom de la princesa fenícia que, d'acord amb la mitologia grega, va ser segrestada per Zeus) és un dels continents de la Terra. Comprèn els territoris del supercontinent eurasiàtic que s'estenen a l'oest de la serralada dels Urals (que la separa d' Àsia) fins a l' oceà Atlàntic, i al nord de les muntanyes més meridionals del Caucas, la mar Negra, el Bòsfor, la mar de Màrmara, l'estret dels Dardanels i l' Egea, més enllà de les quals es troba el continent asiàtic, mentre que la Mar Mediterrània i l' estret de Gibraltar el separa d' Àfrica. També inclou les illes més properes (entre les quals destaquen les illes Fèroe, la Gran Bretanya i Irlanda a l'Atlàntic, i Sicília, Sardenya, Còrsega, Creta i les Balears a la Mediterrània) i Islàndia.

Segons l'historiador anglès Eric Hobsbawm, l'extrem occidental del gran continent eurasiàtic s'ha classificat com a continent, en part, per mitigar l'estereotip que Rússia era Àsia i, per tant, endarrerida, calia remarcar la pertinença de Rússia a Europa. Al segle XVIII, un historiador i geògraf rus, V. N. Tatísxev, dibuixà la línia de separació entre Europa i Àsia: dels Urals fins a la Mar Càspia i el Caucas. Els continents poden ser a la vegada tant entitats geogràfiques com construccions històriques.

Europa és el segon continent més petit del món en àrea de superfície, amb uns 10.180.000 quilòmetres quadrats, o un 2% de la superfície de la Terra i aproximadament un 6,8% de la seva àrea terrestre. Dels aproximadament cinquanta estats d'Europa, Rússia és el més gran tant en àrea com en població, mentre que la Ciutat del Vaticà és el més petit. Andreas Kaplan descriu Europa com una màxima diversitat cultural en una superfície geogràfica mínima. Europa és el quart continent més poblat després d' Àsia, Amèrica i Àfrica, amb una població de 890 milions de persones, o un 11% de la població del món. Tanmateix, segons les estimacions mitjanes de les Nacions Unides, la proporció d'Europa podria caure a un 7% per l'any 2050.

Europa, com a unitat històrica, es va gestar a l'edat mitjana. Després de la Segona Guerra Mundial, Marc Bloch i Lucien Febvre, historiadors francesos i dirigents principals de l'escola dels Annales, foren dos dels principals defensors. Tot i que en aquell moment, quasi ningú n'era conscient, inclús en l'actualitat, no tothom veu clara aquesta "unitat". Entre els segles IV i XV, però, les transformacions de tota classe, les migracions i els nous poders, van fer transformar el món antic mediterrani en una cultura comuna basada en la religió i l'origen llatí de la llengua, i es van posar els fonaments d'aquesta nova Europa amb la interacció de les diferents societats de l'occident en els àmbits econòmic, cultural i polític. Curiosament la influència sempre es van produir d'orient a occident, és el que s'ha anomenat translatio imperii i translatio estudii, dels quals ja en parlava l'escriptor Chrétien de Troyes (c.1135-c.1190) en el pròleg del seu romanç Cligés.

També va sorgir el problema principal de com aconseguir aquesta unitat tenint en compte la gran diversitat. Lucien Febvre, a la fi de la Segona Guerra Mundial, feia aquesta reflexió sobre Europa:

"

No llamo Europa a una división geográfica del globo. [,..] A ningún etnólogo se le ha ocurrido nunca hablar de una raza europea, ni substituir la más prodigiosa diversidad étnica por una unidad imaginaria. [...] Debemos preguntarnos si está destinada a hacerse realidad o condenada a seguir siendo un sueño. [...] Llamo Europa, sencillamente, a una unidad histórica. [...] creación de la edad media; una unidad histórica que, como todas las demás unidades históricas, se ha formado juntando diversidades

"

- Lucien Febvre, 2001

Al segle XI, l'església va jugar un paper fonamental en el procés de creació d'aquesta Europa incipient. Tres fets van contribuir a la unificació d'aquest territori: la reforma gregoriana que pretén unificar el culte en l'església, el desenvolupament de l'orde de Cluny, amb l'expansió de més de 2.000 monestirs benedictins federats per tot occident i les conseqüències de l'acció de les Croades. Aquesta últim fet fou de gran importància en l'expansió de la cristiandat però al mateix temps intervingué en la delimitació de les fronteres cristines, allà on no havia cristiandat no era Europa. La seva acció no només va incidir a les terres d'orient, sinó que també van actuar al sud de França contra el càtars i a la Península ibèrica musulmana.

Un dia, mentre collia flors, Zeus veié Europa i se n'enamorà perdudament. Aleshores el déu es transformà en un brau blanc i s'hi acostà. La princesa encuriosida per aquell magnífic brau de pell extraordinàriament blanca s'atansà per acariciar-lo. Aleshores el brau la féu muntar al seu damunt i fugí al mar. Finalment la retornà a la platja però en compte de les costes fenícies, Zeus se l'havia endut a Creta. Un cop allà el déu li revelà la seva identitat i feren l'amor. De la seva unió nasqueren Minos, Radamant i Sarpedó. Zeus la cedí a Asteri, rei de Creta, amb qui ella es casà i per la qual cosa obtingué la sobirania sobre l'illa. Va gaudir dels honors de deessa amb el nom de Hellotis o Hellotia.

El rapte d'Europa i la fugida cap a Creta inspirà el nom del continent europeu. En totes les llengües romàniques, en les llengües germàniques, hongarès, i en les eslaves que utilitzen l' alfabet llatí el continent s'anomena Europa, o un mot molt semblant, a causa de petites diferències en l'ortografia. Aquest també és el nom en llatí i en grec.

En les obres d' Homer, Ευρώπη és una reina mitològica de Creta i no una definició geogràfica. Més tard, la paraula va passar a significar Grècia continental i des de l'any 500 aC el seu significat conté tota la terra al nord de la Mediterrània.

Etimologia

L'anàlisi més estesa d'aquesta paraula ho considera com una composició de les paraules gregues eurys ("ample") i ops ("rostre"), però es tracta sens dubte d'una etimologia incerta. Altres lingüistes pensen que ve de la paraula semítica Èreb, que era la personificació de la foscor i les ombres (occident). Des d'una perspectiva asiàtica o mitjà-oriental, el sol es pon efectivament a Europa, la terra a l'oest.

L' home de Neandertal és considerada l'única espècie humana autòctona d'Europa. Aquesta espècie es trobava ja a Europa quan va arribar l' Home de Cromanyó (Homo sapiens), espècie a què pertany tota la humanitat actual. Aquestes dues espècies humanes van conviure durant força temps fins a l'extinció de l'home de Neandertal, probablement a causa de la competència amb l'home de Cro-Magnon, si bé encara hi ha nombrosos interrogants sobre l'home de Neandertal i la seva extinció. D'altra banda, si durant un temps semblava provat que no havia existit encreuament reproductiu entre ambdues espècies, en l'actualitat una part dels científics considera com a molt probable aquesta hibridació, sempre amb un component majoritari de l'Homo sapiens.

L'antiguitat clàssica està dominada per l'influx de la civilització grecollatina, i de l'Imperi Romà sobre la resta d'Europa. La decadència de l' Imperi Romà, l'aparició del cristianisme, i l'arribada de nous grups ètnics, va portar a la fragmentació política d'Europa. Després de la caiguda de l' Imperi Romà, Europa va començar un llarg període de canvis començant en allò que historiadors i pensadors renaixentistes van anomenar l' Edat fosca. Algunes comunitats monàstiques aïllades així com l' Àndalus van conservar i compilar els manuscrits i el coneixement de l'antiguitat. En aquest període, la part occidental de l'Imperi Romà va "renéixer", com el Sacre Imperi Romà, després conegut com el Sacre Imperi Romanogermànic. L' Imperi Romà d'Orient no va decaure. El 1453, l' Imperi Otomà va conquerir la capital romana d'Orient, Constantinoble, i l'Imperi Romà d'Orient va deixar d'existir, llevat del petit estat de Trebisonda, que cauria el 1461.

Amb el Renaixement va començar un període de descobriments, exploració i l'augment del coneixement científic. En el , Portugal va obrir l' era dels descobriments seguit d' Espanya. Poc després se'ls van unir França, els Països Baixos, i Anglaterra, creant grans imperis colonials amb territoris a l' Àfrica, Amèrica i Àsia.

Després de l'era dels descobriments, els ideals democràtics van néixer a Europa, en especial a França on es desenvoluparia una revolució transcendental que propagaria els ideals revolucionaris a tot arreu del continent. El naixement de la democràcia també va causar una major tensió dins Europa a més de la tensió ja existent causada per la competència del Nou Món. Un dels conflictes més famosos de l'època van ser les conquestes de Napoleó Bonaparte, formant un imperi que poc després es col·lapsaria. Encara que després d'aquests conflictes Europa s'estabilitzaria, els fonaments antics ja començaven a esfondrar-se.

La Revolució industrial va començar al Regne Unit les últimes dècades del segle xviii , amb un abandó gradual de l' agricultura cap a la indústria, amb un increment en la prosperitat general, així com en la població. Molts dels estats de l'Europa actual es van formar després de la Primera Guerra Mundial. Des de la fi de la Segona Guerra Mundial fins a la fi de la Guerra Freda Europa va estar dividida en dos blocs econòmics: les nacions comunistes de l'Europa oriental i els països capitalistes del nord, sud i occident d'Europa. El bloc oriental es va desintegrar després de la caiguda del mur de Berlín.

La integració europea ha estat un tema en les relacions europees des de la fi de la Segona Guerra Mundial, i s'ha accelerat des de la fi de la Guerra Freda. La Unió Europea, successora de la Comunitat Europea, s'ha expandit dels sis membres originals a 28 en l'actualitat. La possible admissió de Turquia encara és controvertible, ja que seria el primer país transcontinental amb una població predominantment musulmana. Xipre n'és membre, la qual cosa ha complicat les negociacions. La Unió Europea es va desenvolupar a partir d'una organització de comerç preferencial fins a convertir-se gairebé en una confederació en molts aspectes.

Europa està situada dins d'una zona temperada, entre els paral·lels 36 ° i 70 ° latitud nord. Es tracta d'un continent amb un gran component marí. De fet, cap altre continent no té tants quilòmetres de costes en proporció a la seva massa terrestre. Europa és el segon continent més petit del món, després d' Oceania; té una extensió de 10.359.358 km², el que representa el 7% de les terres emergides. En l'actualitat està compost per 49 països, incloent-hi Rússia i Turquia, encara que la major part dels seus territoris siguen asiàtics. La seva distància màxima de Nord a Sud és de 4.300 km i d'Est a Oest de 5.600 km. Se situa en l' Hemisferi Nord. Està unit a Àsia, configurant una enorme península dins del que es denomina Euràsia, i deu les seues característiques d'individualitat, a més des d'elements físics a trets d'ordre històric i humà.

El continent es caracteritza també per posseir una gran part de terrenys massissos però als quals es contraposa una part molt més articulada, composta per illes i penínsules. Les illes representen el 8% i les penínsules el 27% d'Europa. El contorn d'aquestes illes i penínsules és molt divers i accidentat per la gran extensió de les seues costes.

Europa té un clima mitjà temperat, moderat per la influència del Corrent del Golf. Presenta tres grans zones climàtiques: el clima continental a l'interior, el clima atlàntic i el clima mediterrani, amb quatre estacions de l'any diferenciades (més al nord que al sud del continent). Les precipitacions prenen forma de neu a l'hivern en cotes de muntanya relativament baixes i la temporada de pluges pot abastar diversos mesos, sense que arribin a grans quantitats de litres per metre quadrat per norma general. El relleu fa que es produeixin variacions climàtiques importants en un mateix dia a diversos països d'Europa.

El continent es pot dividir en quatre regions: Europa de l'Est, Europa del Nord, Europa del Sud i Europa Occidental.

El Clima d'Europa és suau comparat amb altres zones del món a la mateixa latitud per la gran influència del corrent del Golf. Aquest corrent fa que Europa sigui més càlida i humida del que correspondria a la seva situació geogràfica. Les parts occidentals dels continents de la terra també són més càlides que les parts orientals.

Sobre el total anual, la pluviometria al llarg d'Europa és afavorida dins dels Alps i d' Eslovènia cap al sud en direcció a la costa occidental de Grècia. Hi ha un altre màxim de precipitació a l'oest de Geòrgia (Caucas), nord-oest de la península Ibèrica, oest de Gran Bretanya i oest de Noruega. Els vents de l'oest que predominen a Europa, en passar per grans masses d'aigua, originen aquests màxims pluviomètrics en arribar a les zones costaneres. Als Alps la major part de la precipitació cau entre març i novembre. A les zones de clima Mediterrani d'Europa l'estació més plujosa va, generalment, d'octubre a març. La pluja àcida afecta sobretot de Polònia a Escandinàvia.

Les temperatures hivernals generalment davallen de nord cap a sud i de les zones litorals cap a l'interior on es deixa sentir la continentalitat. Almería, Alacant i Málaga són les ciutats europees (de més de 100.000 habitants) amb un hivern més càlid. Sevilla és la ciutat europea amb els estius més càlids (temperatura mitjana de les màximes del mes de juliol de 35,3 °C).

La zona de vegetació més gran d'Europa, que divideix la meitat del continent des de l' Atlàntic fins als Urals, és un cinturó d'arbres de fulla caduca i coníferes: roures, arç, oms barrejats amb pins i avets.

Les regions àrtiques de l'Europa septentrional i els vessants superiors de les seves muntanyes més altres es caracteritzen per una vegetació de tundra, constituïda fonamentalment per líquens, arbusts i flors salvatges.

Les temperatures de l'interior de l'Europa septentrional, més suaus però encara fredes, creen un ambient favorable per al desenvolupament de coníferes com el pi, encara que també hi ha bedolls i àlbers.

La major part de la gran plana europea està coberta de prats.

Ucraïna es caracteritza per l' estepa, una regió plana i seca amb herbes curtes.

Aquest apartat recull tots els estats europeus reconeguts actualment per l' ONU. No s'hi han llistat entitats subestatals, ni territoris no reconeguts oficialment, encara que hi hagi algun conflicte de tipus nacional. Molts d'aquests estats formen part de la Unió Europea, una entitat supraestatal que promou el lliure intercanvi de persones i mercaderies entre els països membres, i un procés de convergència social i econòmica.

¹ Xipre i Armènia estan situats geogràficament a Àsia, però es consideren part d'Europa per raons històriques i culturals.

² Geòrgia i L'Azerbaidjan tenen part del seu territori dins Europa, seguint les definicions que consideren com a frontera la principal divisòria d'aigües del Caucas.

³ Només els territoris situats a l'oest dels Urals són considerats part d'Europa.

⁴ La Turquia europea inclou els territoris a l'oest i nord de l'estret del Bòsfor

Finalment, cal assenyalar que l'estat asiàtic del Kazakhstan té una petita part del seu territori a l'oest del riu Ural, raó per la qual es troba dins del continent europeu.

Aquesta secció parla de la Unió Europea. Tanmateix, quan diem europeu, cal no confondre Europa (el continent) amb l'entitat geopolítica de la Unió Europea. Cal tenir en compte que estats com Moldàvia, Ucraïna, Bielorússia, una part de Rússia i de Geòrgia cauen plenament dins d'Europa, tot i no ser membres de la Unió Europea, igual que Noruega, Andorra i d'altres estats.

El motiu original per la fundació del que més tard seria la Unió Europea, va ser el desig de reconstruir Europa després dels tràgics esdeveniments de la Segona Guerra Mundial, i prevenir que Europa caigués víctima de la plaga de la guerra.

Per aconseguir aquest objectiu, la Unió Europea intenta crear una infraestructura que travessa les fronteres dels estats. Els estàndards harmonitzats creen un mercat més gran i més eficient, perquè els estats membres poden crear una única unió duanera sense pèrdua de salut (econòmica) o seguretat. Per exemple, els estats on la gent no pot posar-se mai d'acord a l'hora de menjar poden no obstant arribar a acords sobre els estàndards d'etiquetatge i higiene.

El poder de la Unió Europea va més enllà de les seves fronteres, ja que, per vendre-hi, és útil seguir els seus estàndards (CE, conformité europeéne). Una vegada les fàbriques, grangers i mercaders d'un país no membre compleixen la normativa, la gran part dels costos associats a l'entrada a la UE es veuen reduïts al mínim. Quan s'harmonitzen les lleis per convertir-se en un membre de ple dret es crea més benestar (en eliminar els costos duaners), invertint només mínimament en el canvi de les lleis.

En l'actualitat, la Unió Europea és un conjunt de 28 estats (gener de 2014), que mantenen entre si especials relacions econòmiques i polítiques de cooperació i integració.

Les especials relacions econòmiques es fonamenten en la llibertat de trànsit de mercaderies, treballadors i capitals, així com en l'establiment d'una moneda única, l' euro (€) per tots els estats membres (la denominada Eurozona).

Les especials relacions polítiques es tradueixen en l'establiment d'un mateix Ordenament Jurídic, superior a les legislacions nacionals, i en l'existència i funcionament dels seus propis organismes polítics i institucions, superiors als dels Estats membres.

Tal com el canviant nom de la Unió Europea (de Comunitat Econòmica Europea a Comunitat Europea i finalment Unió Europea) suggereix, ha evolucionat amb el temps d'una unió primordialment econòmica fins a una unió cada cop més política. Aquesta tendència és visible principalment en el cada cop més gran nombre d'àrees de polítiques que recauen dins la UE: el poder polític s'ha dirigit en nombrosos camps dels estats membre cap a la UE. Aquesta visió de centralització cada cop més forta es contraresta amb dos fets. En primer lloc, alguns estats membres tenen una tradició domèstica de governs regionals forts. Això ha derivat cap a un enfocament més important de la política regional i les regions europees. Es va crear un comitè de les regions com a part del tractat de Maastricht.

A més a més, les polítiques que recauen en la UE cobreixen diferents formes de cooperació:

Procés de decisió autònom: Els estats membres han concedit a la comissió europea poder per prendre decisions en algunes àrees com a defensa de la competència, control a les ajudes estatals i liberalització.

Harmonització: Les lleis dels estats membres s'harmonitzen a través del procés legislatiu comunitari, que involucra la comissió europea, el parlament europeu i el consell de ministres. La conseqüència és que la llei comunitària està cada cop més present dins dels sistemes legals dels estats membre.

Cooperació: Els estats membres, que es reuneixen en el consell de ministres es posen d'acord a cooperar i coordinar les seves polítiques interiors.

La tensió entre la UE i els estats membre sobre les competències que els corresponen és una constant en el desenvolupament de la UE. Els instruments jurídics de la Unió Europea són:

Reglament. És d'abast general, obligatori i directament aplicable.

Directiva. Obliga als estats quant al resultat, però la forma i els mitjans són escollits pels estats membres.

Decisió. És d'obligat compliment per l'estat destinatari.

Recomanació i dictamen. No són vinculants.

Tots els estats membre han d'adaptar la seva legislació per acostar-la amb la del marc legal comú europeu, conegut com a Acquis Communautaire.

Hi ha dos candidats oficials a integrar-s'hi: Macedònia del Nord i Turquia. Els països balcans occidentals, Albània, Bòsnia i Hercegovina, Montenegro i Sèrbia també són reconeguts oficialment com a candidats potencials. Kosovo també es troba en la llista de la Comissió Europea com a candidat potencial, però la Comissió no el cita com a estat independent, ja que no tots els estats membres el reconeixen com a estat sobirà i independent separat de Sèrbia.

Per a unir-se a la Unió Europea, un estat ha de complir amb els criteris de Copenhaguen, definits en el Consell Europeu de Copenhaguen de 1993. Alguns requeriments són una democràcia estable que respecta els drets humans i l' estat de dret, una economia de mercat en funcionament amb la capacitat de competir dins la Unió Europea, i l'acceptació de les obligacions dels membres, inclosa la llei europea. L'avaluació del compliment dels criteris per un estat candidat és feta pel Consell Europeu. L'estructura legal actual no especifica la manera en què un estat pot sortir de la Unió Europea (tot i que Groenlàndia, territori de Dinamarca, se'n separà el 1985), però el Tractat de Lisboa (2007), encara no aprovat per tots els estats membres, inclou un procediment formal per deixar la Unió.

Quatre estats d' Europa occidental que han optat per no unir-se a la Unió Europa, tanmateix, estan integrats a l'economia de la Unió i compromesos amb les seves regulacions: Islàndia, Liechtenstein i Noruega-que formen un mercat comú amb l' Àrea Econòmica Europea-i Suïssa, que també ha signat tractats bilaterals similars. Els microestats europeus- Andorra, Mònaco, San Marino i la ciutat del Vaticà- han adoptat l'euro i han signat altres acords de cooperació. Els estats d' Europa de l'Est exclosos de la Unió Europea inclouen Moldàvia, Ucraïna i Bielorússia.

La creació de l' euro, moneda única als estats de la Unió Europea, es va convertir en un objectiu oficial el 1969. Tanmateix, no va ser sinó fins a la signatura del Tractat de Maastricht el 1993 que els estats membres van obligar-se a crear una unió monetària, a tot tardar, l' 1 de gener de 1999. Aquest dia, l' euro va ser introduït en quinze dels estats membres de la Unió tot i que els bitllets i monedes no van començar a circular sinó fins a l'1 de gener de 2002, entre, aleshores, els dotze estats que van acceptar-les. El 2015, dinou estats membres pertanyen a la unió monetària. Tots els altres estats membres, llevat del Regne Unit i Dinamarca estan obligats, legalment, a unir-se a la unió monetària tan bon punt compleixin les condicions econòmiques requerides, però pocs estats han fixat dates específiques per a fer-ho.

L'euro, i les polítiques monetàries dels estats que l'han adoptat dins la Unió Europea, són controlades pel Banc Central Europeu. Encara hi ha onze altres monedes en circulació a la Unió Europea. Per altra banda, altres estats no membres utilitzen la moneda oficialment o sense cap acord amb la Unió.

D'aquests 19 membres actuals, el 1998 n'hi havia 11 que complien els criteris de convergència, cosa que va permetre la creació de l'Eurozona amb el llançament oficial de l'euro l' 1 de gener del 1999. Grècia va assolir els criteris de convergència l'any 2000 i fou admesa a l'Eurozona l'1 de gener del 2001. Les monedes i els bitllets d'euro van començar a circular l'1 de gener del 2002. Posteriorment, van adoptar l'euro Eslovènia l'1 de gener del 2007, Malta i Xipre la mateixa data del 2008, Eslovàquia l'1 de gener del 2009, Estònia l'1 de gener del 2011, Letònia l'1 de gener del 2014 i Lituània l'1 de gener del 2015.

El Banc Central Europeu és l'entitat responsable de la política monetària dels 19 estats.

Tenint en compte a tot el continent europeu, i no solament dels estats membres de la Unió Europea, els temes actuals més importants citats pels científics experts en demografia europea són l' emigració de caràcter religiòs, la immigració il·legal, les tensions racials, un decrement marcat de la taxa de natalitat i una població envellida. En alguns estats, com ara la República d'Irlanda i Polònia, l'accés a l' avortament encara és limitat, mentre que s'ha estès per la resta dels estats. Tres estats (els Països Baixos, Bèlgica i Suïssa) han permès l' eutanàsia voluntària per algunes persones amb malalties terminals.

El 2010 la població d'Europa, estimada, era de poc més de 738 milions d'habitants, d'acord amb les Nacions Unides, poc més d'una novena part de la població mundial. Fa un segle, Europa tenia gairebé el 25% de la població mundial. La població d'Europa, encara que ha crescut durant els últims cent anys, ha crescut a taxes molt menors que a la resta del món (en especial a l' Àfrica i l' Àsia). D'acord amb la projecció poblacional de l'ONU, la població d'Europa caurà a 674 milions el 2050 i serà al voltant del 7% de la població mundial.

El major d' haplogrups ADNmt a Europa és d'haplogrups H (45-50%-50) d'haplogrup H (ADNmt) és més comú en algunes parts del sud d'Europa (50-60%-60) que a qualsevol altra part del món.

Les llengües d'Europa són els idiomes parlats diàriament per les diferents comunitats establertes de manera permanent en el continent cultural i geogràfic europeu. L'estudi d'aquestes, el seu desenvolupament històric, els seus condicionants sociolingüístics i altres aspectes constitueixen en si mateix un camp de coneixement anomenat eurolingüística.

La gran majoria de les llengües europees es troben emparentades filogenèticament entre si, formant part de la família de llengües indoeuropees.

El Consell d'Europa, organització internacional que agrupa tots els estats europeus excepte Bielorússia, estimula la promoció de totes les llengües europees amb especial protecció de les llengües minoritàries o regionals, a través del tractat internacional denominat Carta Europea de les Llengües Regionals o Minoritàries. En aquesta, els estats que l'han ratificat defineixen els idiomes que es comprometen a protegir i en quin grau estan disposats a fer-ho.

La religió a Europa ha tingut una gran influència en l'art, la cultura i la filosofia d'aquest territori. La religió més antiga, entre les practicades actualment, amb més d'un mil·lenni i mig d'història és el Cristianisme. Només tres països a l'Europa del Sud-est tenen majoria musulmana, mentre que dos països més amb majoria musulmana són en part dins el territori europeu tot i que se solen localitzar a Àsia. D'altres religions minoritàries rellevants són el judaisme.

Curtius, E. R.. "Edad Media, Edad Media Latina, Romania". A: Literatura Europea y Edad Media Latina (en castellà). Vol 1:Lengua y estudios literarios, 1999.

Le Goff, Jacques. ¿Nació Europa en la edad media? (en castellà). Barcelona: Crítica, 2003.

Heather, Peter. Emperadores y bárbaros, El primer milenio de la historia de Europa (en castellà). Barcelona: Crítica, 2010.

Febvre, Lucien. "Europa, curso profesado en el Collège de France en 1944-1945". A: A: Europa, génesis de una civilización (en castellà). Barcelona: Crítica, 2001.

# data[].attributes.attachment_link.description
Europa (del nom de la princesa fenícia que, d'acord amb la mitologia grega, va ser segrestada per Zeus) és un dels continents de la Terra.

# data[].attributes.body
youtube

# data[].attributes.body
Per avaluar

# data[].attributes.body
Només per practicar

# data[].attributes.attachment_link.title
Relieve de Europa (2) - Mapa Flash interactivo - Enrique Alonso

# data[].attributes.body
youtube

# data[].attributes.attachment_link.title
Hidrografia de Europa. Sociales, 6º Primaria

# data[].attributes.body
pinterest

# data[].attributes.body
Per avaluar

# data[].attributes.attachment_link.title
Ríos de Europa (1) - Mapa Flash interactivo - Enrique Alonso

# data[].attributes.body
Només per practicar

# data[].attributes.attachment_link.title
Ríos de Europa (2) - Mapa Flash interactivo - Enrique Alonso

# data[].attributes.body
viquipèdia

# data[].attributes.attachment_link.title
Clima d'Europa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
El climat d'Europa és de naturalesa temperada i continental amb un clima marítim que predomina a les costes occidentals i un clima mediterrani al sud. El continent europeu és una zona temperada en la seva major part.

# data[].attributes.attachment_link.title
Els Climes d'Europa - El clima mediterrani

# data[].attributes.attachment_link.description
Aquesta és una web sobre el clima Mediterrani, elaborada per 4 alumnes de 2n d'Educació Primària de la Universitat de Girona.

# data[].attributes.body
youtube

# data[].attributes.body
Bloc del Cicle Superior

# data[].attributes.attachment_link.description
Bloc del Cicle Superior de l'Escola Pau Casals de Viladecans

# data[].attributes.body
youtube

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Daniel Alon.Videos educativos y entretenidos.

# data[].attributes.attachment_link.title
Los paises de Europa para niños.Continente Europeo

# data[].attributes.body
pinterest

# data[].attributes.body
Per avaluar

# data[].attributes.body
Només per practicar

# data[].attributes.body
Population Pyramid

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aquí están nuestras visualizaciones actuales

Other indicators visualized on maps:

(In English only, for now)

Adolescent fertility rate (births per 1,000 women ages 15-19)

Age at first marriage, female

Age at first marriage, male

Age dependency ratio (% of working-age population)

AIDS estimated deaths (UNAIDS estimates)

Antiretroviral therapy coverage for PMTCT (% of pregnant women living with HIV)

Antiretroviral therapy coverage (% of people living with HIV)

Birth rate, crude (per 1,000 people)

Births attended by skilled health staff (% of total)

Children (0-14) living with HIV

Children with fever receiving antimalarial drugs (% of children under age 5 with fever)

Completeness of birth registration (%)

Completeness of death registration with cause-of-death information (%)

Diabetes prevalence (% of population ages 20 to 79)

Diarrhea treatment (% of children under 5 receiving oral rehydration and continued feeding)

Fertility rate, total (births per woman)

GNI per capita, Atlas method (current US$)

Health expenditure per capita (current US$)

Health expenditure per capita, PPP

Health expenditure, private (% of GDP)

Health expenditure, public (% of GDP)

Health expenditure, total (% of GDP)

Hospital beds (per 1,000 people)

Immunization, BCG (% of one-year-old children) - Turberculosis

Immunization, DPT (% of children ages 12-23 months) - Diphtheria, pertussis (whooping cough), and Tetanus

Immunization, HepB3 (% of one-year-old children) - Hepatitis B

Immunization, Hib3 (% of children ages 12-23 months) - Meningitis, Pneumonia, and Epiglottitis

Immunization, measles (% of children ages 12-23 months)

Immunization, Polio (% of one-year-old children)

Incidence of HIV (% of uninfected population ages 15-49)

Incidence of malaria (per 1,000 population at risk)

Incidence of tuberculosis (per 100,000 people)

Labor force, female (% of total labor force)

Labor force, total

Life expectancy at birth, female (years)

Life expectancy at birth, male (years)

Life expectancy at birth, total (years)

Literacy rate, adult female (% of females ages 15 and above)

Literacy rate, adult total (% of people ages 15 and above)

Literacy rate, youth male (% of males ages 15-24)

Malaria cases reported

Mortality rate, under-5 (per 1,000)

People practicing open defecation, urban (% of urban population)

Physicians (per 1,000 people)

Population ages 65 and above (% of total)

Population growth (annual %)

Population, male (% of total)

Postnatal care coverage (% mothers)

Prevalence of HIV, female (% ages 15-24)

Prevalence of HIV, male (% ages 15-24)

Prevalence of HIV, total (% of population ages 15-49)

Prevalence of overweight, female (% of female adults)

Prevalence of overweight, male (% of male adults)

Prevalence of overweight (% of children under 5)

Prevalence of syphilis (% of women attending antenatal care)

Public spending on education, total (% of GDP)

Risk of impoverishing expenditure for surgical care (% of people at risk)

Rural population growth (annual %)

School enrollment, secondary (% gross)

School enrollment, secondary, male (% net)

Sex ratio at birth (male births per female births)

Smoking prevalence, females (% of adults)

Smoking prevalence, males (% of adults)

Suicide mortality rate (per 100,000 population)

Tuberculosis death rate (per 100,000 people)

Unemployment, total (% of total labor force)

Urban population growth (annual %)

# data[].attributes.attachment_link.title
Pirámides de población del mundo desde 1950 a 2100

# data[].attributes.attachment_link.description
(In English only, for now) Adolescent fertility rate (births per 1,000 women ages 15-19) Age at first marriage, female Age at first marriage, male Age dependency ratio (% of working-age population) AIDS estimated deaths (UNAIDS estimates) Antiretroviral therapy coverage for PMTCT (% of pregnant women living with HIV) Antiretroviral therapy

# data[].attributes.body
Viquipèdia

# data[].attributes.body
Per avaluar

# data[].attributes.attachment_link.title
Capitales de Europa (1) - Mapa Flash interactivo - Enrique Alonso

# data[].attributes.body
viquipèdia

# data[].attributes.attachment_link.title
Unió Europea - Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
(bg) Европейски съюз(cs) Evropská unie(da) Den Europæiske Union(de) Europäische Union(el) Ευρωπαϊκή Ένωση(en) European Union(es) Unión Europea(et) Euroopa Liit(fi) Euroopan unioni(fr) Union européenne(ga) An tAontas Eorpach(hr) Europska unija(hu) Európai Unió(it) Unione europea(lt) Europos Sąjunga(lv) Eiropas Savienība(mt) Unjoni Ewropea(nl) Europese Unie(pl) Unia Europejska(pt) União Europeia(ro) Uniunea Europeană(sk) Európska únia(sl) Evropska unija(sv) Europeiska unionen(vec) Union Eoropea(eo) Eŭropa Unio

# data[].attributes.body
viquipèdia

# data[].attributes.attachment_link.title
InterRail - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
El preu dels bitllets variava segons la zona on es volia fer el viatge, i el temps en què es fes el viatge. Avui en dia ha anat evolucionant i amb el mateix bitllet d'interrail es poden agafar alguns ferris, com el que uneix Sardenya amb la península Itàlica, la majoria d'aquests ferris són necessaris per visitar les illes del Mediterrani, preferentment les illes gregues, i la península escandinava.

# data[].attributes.body
Web oficial

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En algunos trenes de Europa hay que reservar asiento, sobre todo en los de Francia, Italia y España. Son las propias empresas ferroviarias las que cobran las tarifas de reserva, que no están incluidas en tu Interrail Pass. Lee todo acerca de las reservas.

# data[].attributes.attachment_link.title
Interrail.eu | 1 pase de tren, 33 países

# data[].attributes.attachment_link.description
En algunos trenes de Europa hay que reservar asiento, sobre todo en los de Francia, Italia y España. Son las propias empresas ferroviarias las que cobran las tarifas de reserva, que no están incluidas en tu Interrail Pass. Lee todo acerca de las reservas.