# data[].attributes.headline
Závažná obezita a její dopady v dospělosti

# data[].attributes.subject
Závažná obezita a její dopady v dospělosti

# data[].attributes.body
Z běžně dostupné poradny jsem vybral text dokumentující dopad závažné obezity v dospělosti. Rodiče si musí uvědomit, že podobné problémy mají kořeny už v dětství a rodiče by měli (protože mohou) dát svým dětem do vínku šanci na zdraví i v dospělém věku.

Když rodičům sdělím, že je jejich dítě v pásmu obezity II. nebo III. stupně, tak mám na mysli právě podobné hrozby pro budoucnost!

"mam narok na 3.stupe invalidneho duchodu?BMI mam 49,3 a problemy s kýčlemi.Neléčeny dlhodobe.Až teraz mi zistil lekar problemy s kýčly.Moja obvodná lekarka mi v tom nic nepomahala a nedavala ma na odborne vyšetreni. Da sa operovat kýčel i ked mam vahu 120 kg pri mojej výške 156 cm?Moje puvodna výšky byla 162 cmTablety od bolesti mi nezabrajíLekarka obvodná mi dáva injekci od bolesti.Terajší ortopéd mi neodporúča operaci kolena no je to čím dal horši s bolesti."

# data[].attributes.body
Tentokrát v pozměněném formátu bez vaření, ale s praktickou přednáškou fyzioterapeuta pro pedagogy o správných pohybových aktivitách.

# data[].attributes.body
Jasné doporučení ohledně pohybových aktivit, celý spánku a obrazovkového času. Měl by si přečíst každý, kdo má nebo se stará o předškolním děti.

# data[].attributes.body
Toto je zásadní část v čerstvém WHO doporučení, je to samozřejmě zcela jasné, ale přesvědčit o tom ty, kteří na různých stupních společnosti mají možnost něco udělat je asi nemožné. 😥

Early childhood (under 5 years of age) is a period of rapid physical and cognitive development and a time during which a child’s habits are formed and family lifestyle routines are open to changes and adaptations. Lifestyle behaviours developed in early life can influence physical activity levels and patterns throughout the life course (4). Active play and opportunities for structured and unstructured physical activity can contribute to the development of motor skills and exploration of the physical environment.

# data[].attributes.headline
Startujeme nový projekt - v MŠ Kardašova Řečice

# data[].attributes.subject
Startujeme nový projekt - v MŠ Kardašova Řečice

# data[].attributes.body
Určeno hlavně pro rodiče dětí 3-6r. a personál MŚ.

# data[].attributes.body
Evropské regulace nenařizují uvádět povinně volný cukr prodle definice WHO.

Potraviny a nápoje označené "bez přidaného cukru" nebo "přirozeně se vyskytující cukry" tedy mohou obsahovat volné cukry ve formě medu, ovocné šťávy nebo koncentrátu ovocných šťáv.

# data[].attributes.body
ESPGHAN doporučuje omezit příjem volného cukru na méně než 5% energetického příjmu u dětí starších 2 let.

U dětí do 2 let je doporučeno ještě menší množství

# data[].attributes.body
Je třeba rozlišovat dvě formy:
1. přirozená forma cukrů = cukry v ovoci, zelenině, obilninách a mléčný cukr v mléku a mléčných produktech
2. volný cukr = všechny mono- a disacharidy přidané do potravin a nápojů + přírodní cukry v medu, sirupech, ovocných šťávách nebo džusech s ovocných koncentrátů.
Volné cukry se chovají při trávení odlišně od přirozených cukrů uzavřených v buňkách ovoce nebo zeleniny a laktozy v mléčných produktech.
(s využitím materiálu ESPGHAN)

# data[].attributes.body
Další text pro časopis Poradce ředitelky MŠ.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V minulém článku Obezita a předškoláci jsem vyzdvihl předškolní období jako velmi významný úsek vývoje dítěte i z pohledu rozvoje obezity. Jak vlastně máme poznat, že má dítě nadváhu, nebo snad už obezitu? Právě v předškolním věku to vůbec není tak triviální, jak by se mohlo na první pohled zdát. Dopředu prozradím - prostým pohledem to, kromě do očí bijících případů, prostě nepoznáme.

Nejdřív bude vhodné přiblížit terminologii a definici. Pokud se budeme soustředit na váhová pásma od průměru směrem nahoru, pak rozlišujeme normální, tedy zdravou váhu, potom nadváhu a nad ní obezitu. Pásmo obezity je vhodné dále rozdělit do 3 stupňů závažnosti, protože závažnější obezita je vždy spojená s vyššími riziky budoucích zdravotních komplikací. Terminologii někdy bohužel narušuje fakt, že někteří autoři používají výraz "nadváha", zřejmě ve snaze vyhnout se stigmatizujícímu "obezita", pro všechny případy nad zdravou váhou, tedy i pro extrémní obezitu. Je to však špatně a i v rozporu s definicí, jak je uvedeno dále.

Obezita je název odvozený z latinského obesus, což lze jedním z významů přeložit jako tučný. Podle definice znamená nadměrné hromadění tělesného tuku nad normální množství. Hlavní potíž pro určení obezity u dítěte je v tom, že normální, obvyklé, tedy fyziologické množství tukové tkáně se v průběhu růstu dítěte významně mění v závislosti na fázi vývoje organismu. V předškolním věku tento objem klesá, aby dosáhl svého minima někde mezi 5. a 6. rokem života. Pak objem tukové tkáně opět a výrazněji stoupá. Zjednodušená poučka říká, že dítěti v 5 letech mají být vidět žebra.

Jak se však zjistí větší než normální množství tukové tkáně? Existují různé metody, jak určit nebo odhadnout množství tělesného tuku. Většinou jsou náročné, vyžadují nákladné přístroje, nebo zatěžují pacienta rentgenovým zářením. Proto jsou vhodné pro výzkumné účely, ale nikoli pro běžný život. Nejjednodušší, nejdostupnější a nejlevnější je změření základních tělesných parametrů - výšky a hmotnosti. Z těchto dvou parametrů lze snadno vypočítat hodnotu indexu tělesné hmotnosti, tedy BMI (body mass index). Ukazuje se, že tento jednoduchý index poměrně s velkou přesností odpovídá hodnotám tělesnému tuku získaným přesnějšími přístrojovými metodami. Proto se BMI i u dětí stal základním posuzovaným parametrem definujícím tělesnou stavbu (vztah výšky a váhy) a taky definuje obezitu.

Výpočet BMI u dospělých i dětí je stejný, podle stejného vzorce - kg/m2. Zcela odlišné je však hodnocení. Jakýkoli růstový parametr má u dětí svůj vývoj s věkem a stejné je to i s BMI. U dospělých máme 2 jednoduché hodnoty - BMI 25 znamená nadváhu a BMI 30 obezitu. U dětí to tak nemůže být a proto se vždy musí posuzovat hodnota BMI ve vztahu k danému věku u daného pohlaví. Proto lze u dětí hodnotit BMI pouze pomocí grafu, případně matematickým výpočtem tzv. percentilu. Máme k dispozici tzv. percentilové grafy pro kluky a holky, které ukazují, kde se konkrétní dítě vůči ostatní populaci stejně starých nachází.

Existuje celá řada BMI grafů, národních i mezinárodních. Nadváha i obezita je definována vždy určitým percentilem, tedy hranicí v grafu. Hodnota hraničního percentilu je však pro každý graf trochu jiná, protože vychází z měření na jiné populaci. V Česku se z různých důvodů používají grafy české nebo mezinárodní WHO nebo americké CDC. Pro názornost si dovolím použít velmi instruktivní graf BMI pro chlapce od americké CDC.

Průměrná hodnota populace je daná prostředním, tedy 50. percentilem, zelená zóna je zdravá váha, žlutá nadváha a červená obezita. Vidíme, že v grafu CDC jsou hranice na 85. a 95. percentilu. Tvar grafu BMI v podstatě kopíruje množství tukové tkáně a tedy zde jasně vidíme, že nejnižší množství tuku mají zdravé děti mezi 5. a 6. rokem věku, jak bylo zmíněno už výše. Proto se obezita v tomto věku tak těžko posuzuje prostým pohledem, protože máme podvědomě zafixován spíše vzhled mladších nebo starších dětí.

České grafy zveřejněné např. ve Zdravotním a očkovacím průkazu dítěte mají hranice pro nadváhu na 90. percentilu a pro obezitu na 97. percentilu. Je tedy nutné k hodnocení používat vždy jednotnou metodiku.

K čemu to všechno má sloužit? Proč je stanovení BMI v tomto věku tak důležité? Předškolní dítě se nám vůbec nemusí jevit jako zjevně otylé, ale přesto pokud v grafu BMI je v pásmu nadváhy nebo dokonce obezity, tak je jasné, že něco v jeho stravovacích nebo pohybových zvyklostech je špatně. Navíc si můžeme být u většiny dětí jistí, že jeho další vývoj bude probíhat ve stejném růstovém kanálu a s velkou pravděpodobností také to, že jeho křivka bude spíše ještě strmější a tedy, že bez aktivního zásahu se bude stav obezity zhoršovat. Později, v době, kdy obezitu budou vidět už všichni, tak už bude promarněný věk, ve kterém lze s úspěchem do vývoje zasáhnout, tím spíše, že je vždy třeba "léčit" životní styl celé rodiny.

Na závěr si dovolím jednoduché shrnutí:

pro zdraví dětí je časný záchyt nadváhy či obezity v předškolním věku klíčový

k záchytu stačí jednoduché změření výšky a hmotnosti s výpočtem BMI

ke zhodnocení BMI lze použít jakýkoli z dostupných grafů (CZ, WHO, CDC)

lze rovněž použít jednoduchou českou kalkulačku na webu www.childrenbmi.com

po vzoru vyspělých států by bylo vhodné zavést pravidelná měření ve školkách

# data[].attributes.attachment_link.description
V minulém článku Obezita a předškoláci jsem vyzdvihl předškolní období jako velmi významný úsek vývoje dítěte i z pohledu rozvoje obezity. Jak vlastně máme poznat, že má dítě nadváhu, nebo snad už obezitu? Právě v předškolním věku to vůbec není tak triviální, jak by se mohlo na první pohled zdát.

# data[].attributes.body
Vtipný článek dr.Skalské na téma klasické jarní hovadiny.

# data[].attributes.attachment_link.description
Někdy mi, až hysterická, obava z intoxikace ze škodlivin z prostředí a potravin přijde směšná ve srovnání s tím, jak opomíjíme, že jsme mnohem více ohrožení chybnou výživou resp.

# data[].attributes.body
Na svém blogu jsem pověsil můj článek, který vyšel v časopise Poradce ředitelky MŠ.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V posledních několika desetiletích jsme svědky prudce rostoucího podílu obézní populace. Tento trend už dávno není problémem pouze bohatých vyspělých zemí, ale rozšířil se celosvětově. Nyní již otevřeně hovoříme o epidemii obezity, která se považuje za jeden z nejdůležitějších problémů veřejného zdraví. Podle údajů WHO z roku 2016 mají celosvětově přibližně dvě miliardy dospělých nadváhu, z nich je okolo 650 milionů postiženo obezitou.

Obezita rozhodně není problémem jen daného jedince. Je totiž spojená s celou řadou chronických zdravotních komplikací, které výrazně zvyšují náklady na zdravotní péči. Ve vyspělých zemích je tato péče založená na solidárním principu, který je navíc v Česku téměř absolutní. Náklady na léčbu obézních pacientů se tak přenášejí na všechny výdělečně aktivní občany. Je tedy v zájmu nás všech, tedy celé společnosti se tímto tématem vážně zabývat.

Velká část obézních dospělých byla obézními již v dětství a stejně tak až 90 % obézních dorostenců zůstává obézními i dále v dospělosti. Proto kořeny dospělé obezity a s ní související nemocnosti leží již v dětském věku. To je také věk, kdy je boj s obezitou díky růstu dětí nejúspěšnější. Proto je velmi rozumné zaměřit se na počátky obezity v dětství, nejlépe již v předškolním věku.

Světová federace pro obezitu (World Obesity Federation) odhaduje, že v roce 2016 na planetě existovalo přibližně 124 milionů školních dětí s obezitou, k tomu 216 milionů dětí s nadváhou. Tento odhad mladou generaci dokonce poprvé v historii lidstva ohrožuje tím, že střední délka života bude kratší než u jejich rodičů.

Jako pediatr zabývající se léčbou dětské obezity vím, že existují klíčová období, kdy se zakládají rozhodující předpoklady pro vývoj obezity. První je ještě před početím dítěte a jde o zdravotní stav a životní styl budoucí matky. Významným obdobím je samozřejmě těhotenství, jeho vývoj, zdravotní stav a chování nastávající maminky. Obě tato období jsou plně v režii matky dítěte a bylo by dobré, aby také gynekologická lékařská péče byla v tomto ohledu aktivnější v prosazování zdravého těhotenství.

Zcela zásadní je období kojeneckého a batolecího vývoje dítěte. Často se také používá vzletná formulace o rozhodujících 1000 dnech života. Je nepochybné, že právě v tomto věku se fixují první stravovací návyky při přechodu z původní výhradně mléčné výživy. Máme pro to termín nutriční programování. Současně se však dítě učí pohybovým vzorcům a osvojuje si návyky v oblasti pohybových aktivit, které jsou v každé rodině různé. Toto období je prakticky výhradně v režii a odpovědnosti rodičů dítěte. V tuto dobu lze udělat řadu chyb jak ve výživě, tak v oblasti pohybových činností. Z hlediska obezity je pro toto období typický hlavně preventivní přístup, tedy prosazování osvědčených postupů ve výživě a péči o dítě a eliminace zjevně škodlivých faktorů v rodině. Odborným průvodcem a rádcem v této době je především praktický pediatr.

Pak však přichází předškolní období, které jako pediatr považuji za nejdůležitější z pohledu možného léčebného zásahu do vývoje dítěte s nadváhou. V tomto věku se totiž většinou již projeví nesprávné režimové návyky na celkové konstituci dítěte. Většina závažně obézních dětí školního věku měla totiž nadváhu již v pěti letech, mnohdy ještě dříve.

Považuji za nezbytné odhalovat dětskou nadváhu či obezitu především právě v předškolním věku. Je to období, kdy lze ještě poměrně úspěšně zasáhnout. Dítě je v tomto věku plně závislé na dospělých, jí to, co mu dospělí připraví, tráví svůj čas tak, jak dospělí naplánovali. Nekupuje si svačinky v obchodech, k elektronice má přístup jen, pokud to rodiče umožní. Je to ideální čas, kdy lze odhalit chybné návyky a pokusit se je spolu s rodiči definitivně změnit. Dítě je ještě dostatečně ovlivnitelné, aby se to podařilo. I v tomto věku mají samozřejmě hlavní odpovědnost za zdravý vývoj dítěte jeho rodiče. Ale po pravdě - kde tráví předškolák více času - doma, nebo ve školce? Přinejmenším v posledním ročníku určitě ve školce.

Prostředí školky dává možnosti, jak využít profesionálního personálu k lepšímu prosazování zdravého životního stylu, a to nejlépe v úzkém zapojení rodičů. Může být i pro lékaře vhodnějším prostředím k diskuzi s rodiči, než jaké poskytuje sterilní prostředí ordinace. Je možností, jak prosazovat zdravější trendy ve vaření a přímo zapojit děti do přípravy zdravých jídel využívajících sezónní a lokální potraviny. Jistě jsou i rezervy ve způsobech a rozsahu pohybových činností. Proto podporuji vznikající iniciativy, které chtějí vnášet do školek nové přístupy a pomáhají v edukaci personálu.

Dobře vím, že financování školek je tristní a děje se v podstatě ponižujícím způsobem. Vím, že ředitelé, zvláště venkovských školek, nemají prakticky žádné volné finance, které by mohli využít podle vlastní úvahy, například k zaplacení potřebných školení či jiných aktivit. Přesto si myslím, že není možno rezignovat. Mimo jiné i proto, že dětí s nadváhou je ve školkách rozhodně více, než si kdo myslí. Není totiž vůbec jednoduché nadváhu v tomto věku zjistit prostým pohledem, ale o tom si napíšeme až příště.

Vývoj obezity chlapců (5-19 let) ve střední Evropě.

Zdroj: NCD Risk Factor Collaboration
http://www.ncdrisc.org/obesity-population-stacked-ado.html

# data[].attributes.attachment_link.description
V posledních několika desetiletích jsme svědky prudce rostoucího podílu obézní populace. Tento trend už dávno není problémem pouze bohatých vyspělých zemí, ale rozšířil se celosvětově. Nyní již otevřeně hovoříme o epidemii obezity, která se považuje za jeden z nejdůležitějších problémů veřejného zdraví.

# data[].attributes.body
Je bohaté na živiny. Má nízkou kalorickou hustotu. Má ochrannou roli pro srdce a mozek. Je praktické pro jednoduchou přípravu. Může být podle sezony levné. Je lahodné.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
We take fruit for granted. Ads entice us to pick up some soda, chips, or other junk (or pseudo-health) food. When was the last time you saw a commercial for watermelon?

Here are six reasons to reach for a peach...or a plum, pear, pineapple, persimmon, pomegranate, papaya...

1. It's nutrient rich.

Fruit is famous for its vitamin C, but you can also expect a decent dose of carotenoids (watermelon), folate (mango), potassium (bananas), and fiber (raspberries), for example. Some even supply some vitamin K (kiwi), calcium (kumquats), iron (dried peaches), or magnesium (blackberries), to name a few.

2. It isn't calorie dense.

Most fruit is fairly low in calories per bite. That's because it's typically about 85 percent water. (Exception: raisins and other dried fruits have less water...and more calories.)

And it's not just fewer calories per bite that makes fruit fill you up (but not out). The intact structure of plant cells also seems to matter. People feel more full after eating an apple than after eating applesauce or drinking apple juice, even if the apple juice has enough added fiber to match the fiber in the apple. 1

3. It protects the heart & brain.

The DASH (Dietary Approaches to Stop Hypertension) diet can lower systolic blood pressure by 8 to 14 points-as much as some drugs. And fruit is a key building block of DASH, which has about five servings of fruit per day. (The servings are small: just one piece or ½ cup.)

Why does fruit matter? It's not entirely clear, but fruit is typically a reliable source of blood-pressure-lowering potassium. What's more, studies that track thousands of people for years find that those who eat more fruit have a lower risk of heart attack and stroke. 2, 3

And who knows. A luscious bowl of berries every day might help keep your brain sharp as you age. 4

4. It's convenient.

How many other foods require zero prep? At most, you might have to do a quick wash, pull off a peel, or cut some slices or chunks. But few foods are so convenient. Bonus: fruit is portable and-if it's whole-typically needs no refrigeration.

And it's not just a terrific snack. Tired of the usual veggies in your green salad? Try some sliced apple, grapes, strawberries, or other fruit instead. Start with a Strawberry & Arugula Salad. Or a Quinoa & Fruit Salad. Or a Sweet & Savory Pear Salad. Mmm.

5. It can be cheap.

Yes, you can pay $6 for a pound of imported cherries in January. But fresh fruit is fairly inexpensive in season. And some fruit-like bananas and most frozen fruit-is cheap all year long.

For tips on how to pick the best fruit, check our handy guide.

6. It's delicious.

Who doesn't swoon at the first sweet burst of blueberries, watermelon, or kiwi? And think of the range of textures, from a luxuriously creamy nectarine to a seed-studded pomegranate to a crisp, tart apple.

Bonus: Fruit does double duty as dessert. Try this silky sorbet from Kate Sherwood, The Healthy Cook.

Mango Sorbet

Makes 10 ½-cup servings.

3 cups chopped mango
2 cups chopped pineapple
2 bananas
½ cup unsweetened canned coconut milk

1. In a food processor, purée all the ingredients until very smooth.

2. Pour into a large zipper bag, lay flat, and freeze until solid, 3-4 hours.

3. Break into chunks and process in a food processor until smooth and creamy, about 5 minutes.

References
This content was originally published in 2017 and is updated regularly.
Photos (top to bottom): © baibaz/fotolia.com, akepong/stock.adobe.com (honeydew), dasuwan/stock.adobe.com (cantaloupe), Brian Jackson/fotolia.com, Kate Sherwood/CSPI, sindesign/pixabay.com, Kate Sherwood/CSPI.
Find this article interesting and useful? Nutrition Action Healthletter subscribers regularly get sound, timely information about staying healthy with diet and exercise, delicious recipes, and detailed analyses of the healthy and unhealthy foods in supermarkets and restaurants. If you don't already subscribe to the world's most popular nutrition newsletter, click here to join hundreds of thousands of fellow health-minded consumers.

# data[].attributes.attachment_link.title
Need a reason to eat more fruit? We have 6.

# data[].attributes.attachment_link.description
We take fruit for granted. Ads entice us to pick up some soda, chips, or other junk (or pseudo-health) food. When was the last time you saw a commercial for watermelon? Here are six reasons to reach for a peach...or a plum, pear, pineapple, persimmon, pomegranate, papaya...

# data[].attributes.body
Společnost NCD-RisC spolupracuje s WHO a používá data a metodiku WHO. Graf ukazuje vývoj dospělých a zvýrazněná je dětská kategorie (5-18) let. Poslední graf v absolutních číslech je ovlivněný poklesem dětské populace.

# data[].attributes.headline
Věnujme se svým dětem. Má něco větší smysl?

# data[].attributes.subject
Věnujme se svým dětem. Má něco větší smysl?

# data[].attributes.body
I toto souvisí s obezitou. Obrovské množství rodin spolu ani nevečeří. Každý si někam zaleze se svou technologickou hračkou. Nabádám rodiče, aby aspoň u večeře byli společně a bez TV, protože kdy jindy si chtějí povídat se svými dětmi. Většina rodičů kouká na tento požadavek dost překvapeně

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
České děti čím dál hůř mluví. Nejenže špatně vyslovují jednotlivé hlásky, ale mají i velmi malou slovní zásobu. Obviňovat nelze pouze tablety a počítače, vázne i komunikace v rodině. Ordinace logopedů potom praskají ve švech a situace už dospěla tak daleko, že si učitelky v mateřských školách dobrovolně dělají kurzy logopedického asistenta.

Oč méně dnes se svými potomky komunikují rodiče, o to více na ně promlouvají kreslené postavičky z televize, monitorů počítačů a tabletů. Řeč nejmladší generace se kvůli tomu nerozvíjí správně a děti stále častěji končí v ordinacích logopedů. Potýkají se s malou slovní zásobou, špatnou výslovností i poruchami komunikace.

Údaje Ústavu zdravotnických informací a statistiky říkají, že zatímco v roce 2007 se v oboru logopedie léčilo 130 639 osob, v roce 2017 jich bylo už 156 771. Převážně jde o děti, ale tato čísla zdaleka nejsou úplná. Mnoho logopedů totiž působí v soukromé sféře a jediní, kdo jsou povinni posílat statistické výkazy, jsou smluvní ordinace klinických logopedů, kterých je stále zhruba stejně. Zcela jiné údaje před časem zveřejnila Asociace logopedů ve školství, podle níž má problémy s řečí až 40 % předškoláků.

Komunikace vázne

„Děti dostávají do ruky techniku velmi předčasně," připomíná uznávaná klinická logopedka s pětadvacetiletou praxí Ivana Šemberová. Není podle ní výjimkou vidět rok a půl staré batole v kočárku s chytrým mobilem či tabletem v ruce. Jedním jednoduchým pohybem, přejetím prstu, si může samo měnit aplikace. „Ve výsledku nemá potřebu mluvit, protože mezilidská komunikace je pro ně nudná," konstatuje Ivana Šemberová. Zároveň ztrácí schopnost pozornosti a koncentrace, protože pokud může přístroj samo ovládat, stává se, že se na něco začne dívat, počká jednu, dvě, tři vteřiny a když je to nebaví, rychle překlikne na něco jiného. Nemá potřebu být trpělivé a počkat, jak se děj bude vyvíjet.

Nejsou to ale jen děti, které se dnes mnohem více dívají do displeje. Stále častěji je to nerozlučný společník i pro jejich rodiče. Není nic neobvyklého, že si maminky na procházce s kočárkem nebo na dětském hřišti krátí čas telefonováním či chatováním s přáteli. O to méně konverzují se svým potomkem, který tudíž nemá tolik příležitostí trénovat vyjadřování, mluvit či odezírat.

„Komunikovat se naučíte jen od druhé lidské bytosti," říká ve své pražské ordinaci Ivana Šemberová. Podle ní je jasná spojitost mezi zhoršující se kvalitou řeči dnešních předškoláků a časem, který tráví ve společnosti tabletu, mobilu nebo televize. I z nich se ale line mluvené slovo. Proč se tedy nelze učit řeč od nich? „Od přístroje se nemůžete naučit mluvit, protože se učíte tím, že se tomu druhému díváte do tváře. Nejenom, že u toho posloucháte slova, která říká, ale také od něho odezíráte nastavení mluvidel, odezíráte dikci, vnímáte řazení slov ve větě," vyjmenovává logopedka některé ze zásadních aspektů učení se řeči, které si pochopitelně vůbec neuvědomujeme. Od animované postavičky, která neartikuluje, žádné nastavení mluvidel neodkoukáte. Stejně jako od herců z dabovaného seriálu.

V zábavném světě kreslených pohádek, písniček z YouTube a všemožných počítačových her nemohou dost dobře obstát ani knihy, které rozvíjejí naši slovní zásobu. „Nesmí se propást období mezi jedním a třetím rokem. V tuto dobu by se mělo začít dětem číst. Rodiče se ale mnohdy mylně domnívají, že je jejich potomek na knihy ještě příliš malý," dodává Ivana Šemberová.
Stále častěji se setkává s rodiči, kteří vůbec neznají klasické jednoduché dětské pohybovo-komunikační hry jako ukaž jak si veliký, paci paci pacičky, vařila myšička kašičku, takhle jedou páni, takhle zase kmáni. Tato říkadla se předávala z generace na generaci, s dětmi je trénovaly například babičky. Už ani ty ale dnes nemají na vnoučata tolik času jako dřív.

S odborníky se na nepříznivém stavu shodují i učitelé ve školách. „Že by na tom byly děti s mluvením hůř, to mi nepřijde, ale počkejte, zeptám se kolegyň, zrovna tady se mnou všechny sedí," říká do telefonu ředitelka Mateřské školy Letenská v Praze 1 Jitka Matlasová. „Rychlá anketa, mají dnes děti menší slovní zásobu než před dvaceti lety?" ptá se ředitelka svých kolegyň, které se sešly na poradě. „Mají jinou slovní zásobu a také mnohem horší výslovnost," shodují se učitelky. „Snadno poznáte, kteří rodiče se svým dětem věnují a kteří ne," říká jedna z oslovených učitelek Yvona Studená, která učí už čtyřicet let.

Enter otevírá dveře

Podle ní je zřejmé, že je dětská slovní zásoba ovlivněná mnohem víc než dřív technikou. „Když maluju s dětmi domeček, ptám se jich, co jim tam ještě chybí. Namalují okna, dveře. A co má být na dveřích, aby se otevřely? ptám se. A děti odpovědí, že enter," popisuje učitelka. Se špatnou výslovností prý někteří bojují až do šesti let, tedy až do nástupu do základní školy. „Na druhou stranu si dnešní děti moc rády povídají. Když jedeme na školu v přírodě, pusu nezavřou. Asi jak jsou nevypovídané," všimla si také Yvona Studená.

Podobné postřehy má i Jana Báčová, ředitelka Základní školy v Chrášťanech na západním okraji Prahy: „Bohužel je to tak a bohužel je velikým písmem. Rodičům stále říkáme, že dětem musejí hodně číst a hodně s nimi mluvit. Mnoho z nich ale oponuje, že na to není čas. Jenže pokud to zanedbají, už to nedoženou." Prvňáky Jana Báčová nabádá, že pokud při čtení něčemu nerozumí, ať se zeptají. A zjistila, že spoustu zcela obvyklých slov malí školáci vůbec nechápou.

# data[].attributes.attachment_link.title
‚Klika na dveřích je enter.' České děti stále hůř mluví a nechápou význam slov | Domov | Lidovky.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
České děti čím dál hůř mluví. Nejenže špatně vyslovují jednotlivé hlásky, ale mají i velmi malou slovní zásobu. Obviňovat nelze pouze tablety a počítače, vázne i komunikace v rodině. Ordinace logopedů potom praskají ve švech a situace už dospěla tak daleko, že si učitelky v mateřských školách dobrovolně dělají kurzy logopedického asistenta.

# data[].attributes.body
Tak ten prcek Tadeáš na 2.místě v celoroční soutěži zdolávání vrchu Javořice je můj pacient. Původně obezita I.st., se kterou se již rozloučil. Asi nic nemůže být lepším důkazem, že léčba dětské obezity má smysl a že "změna životního stylu" není jen fráze. Inspirujte se, prosím!!!

# data[].attributes.attachment_link.description
VHT - TJ Počátky added a new photo — at Palackého Náměstí.

# data[].attributes.body
Toto je oběd mého 18 měsíčního francouzského vnuka. Treska a avokádo. Prostě jde o to, jakým příkladem jsou rodiče a na co naučí své dítě v kritickém věku po skončení převážně mléčné stravy - viz také graf uvedený dříve.

# data[].attributes.body
Tímto se musím pochlubit. Honza nyní 18 let. Přišel 1.11.2017 ... H 112,5kg = obezita II.st. - 125%. Včera 12.12.2018 ... H 81,5kg = BMI 24,3 = normální váha !!!
U dorostenců je to mimořádný výsledek, vyžaduje velkou vůli, ale Honza ukazuje, že to jde. Mně to udělalo snad větší radost než jemu :-)
Smekám!

# data[].attributes.body
Jediný opravdu velký projekt, který je zacílený na předškolní děti. Měli bychom ho všichni podporovat a využívat. Je třeba získat nová střediska, nové trenéry - nejde o honbu za zlatem, ale honbu za zdravím. To je důležitější. Rodiče podívejte se na mapu, kde máte nejbližší klub.

# data[].attributes.attachment_link.title
Oficiální stránka: projekt Děti na startu

# data[].attributes.attachment_link.description
Celonárodní projekt "Děti na startu" je věnovaný dětem ve věku 4 - 9 let. Jedná se o děti malé, velké, subtilní či s nadváhou, děti sportovně založené nebo naopak. U všech dětí chceme především probudit radost z pohybu.

# data[].attributes.body
Složení jídelníčku dítěte se nejvíce formuje ve věku od 1 do 2 let, kdy se nahrazuje významná část původně mléčné stravy. V tomto významném časové okně se už fixují nezdravé vzorce - příliš sladkostí, džusů, nasycených tuků a soli a nedostatek ovoce a zeleniny.

# data[].attributes.body
V USA se v posledních letech potvrzuje zlepšený trend výskytu obezity u dětí věku 2-4 roky. Nejspíše v důsledku úspěšných preventivních programů. Není mi známo, že bychom v Česku měli k dispozici podobná data

# data[].attributes.attachment_link.title
Vývoj obezity dětí 2-4r v USA - program PedNSS (1)

# data[].attributes.body
Veliký problém, kterého jsem si nemohl nevšimnout i ve své ordinaci. Drtivá většina českých rodin nevečeří společně! Každý si to jí někde u TV, PC nebo v posteli. Takže české rodiny spolu logicky ani nemluví. Srovnání se světem vyznívá šíleně! Z nejnovější české verze HBSC studie.

# data[].attributes.body
Velmi správný a užitečný nápad!

# data[].attributes.attachment_link.title
Nevozte děti do škol autem, ať chodí pěšky, žádají Pražské matky - Echo24.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
V Praze se v druhé polovině září uskuteční kampaň Pěšky do školy. Chystá ji nezisková organizace Pražské matky, která tak chce upozornit na to, že rodiče dnes velmi často dovážejí děti do školy autem. Podle organizace má tento trend řadu nevýhod a škodí zdravému vývoji dětí.