# data[].attributes.headline
5 productes poc saludables i 5 molt saludables amb explicació.- ORIOL T. I ADRIÀ B.

# data[].attributes.subject
5 productes poc saludables i 5 molt saludables amb explicació.- ORIOL T. I ADRIÀ B.

# data[].attributes.body
Com ja sabeu hi ha productes més bons i d'altres no tant.

Productes saludables:

Pastanagues: Són saludables ja que ens aporten vitamines que van bé per a la vista.

Peix: És saludable perquè porta proteïnes que van bé per la salut.

Mongetes: Són saludables ja que ens aporten proteïnes.

Pasta: Ens aporten energia  ja que va bé per fer esport.

Productes poc saludables.

Bolleria : Aporten pocs nutrients, tenen un alt contingut en sucre.

Llaminadures: Porten molt de sucre i va malament per a la salut.

Sal: És perjudicial per a la salut, ja que fa pujar la tensió.

Begudes amb gas: porten colorants i alts nivells de sucre, excepte l'aigua amb gas.

Caramels: porten grans quantitats de sucre i colorants.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
És una pregunta que es fan molts pares. Què vol dir seguir una alimentació saludable? Com aconsegueixo que la dels meus fills ho sigui? Resumint, és una dieta rica, variada i ecològica, afirma la pediatra Gemma Baulies. També és la que inclou tota la família, la que no fa diferències de menú entre els uns i els altres. També és la que fa que les criatures entenguin que mengem perquè el cos funcioni bé. I sobretot és la que té en compte que la base de la nostra salut és l'alimentació.

La Iolanda Bustos és cuinera de La Calèndula, de Girona, i mare del Lluc, de 8 anys. "Pel fet de ser cuinera, no ho tinc més fàcil perquè la criatura mengi de tot", diu. Però sí que té els seus trucs, que li han anat bé perquè al Lluc li agradi menjar, malgrat que ell mateix asseguri, des del seu blog propi, que és un llepafils (www.llepafils.com).

"El que m'ha funcionat com a mare és despertar-li l'interès per l'aliment". És a dir, la Iolanda no li explica per què li anirà bé menjar peix, sinó que li mostra com és, com viu, quina forma té. Concretament, quan li parla de peix no ho fa en genèric, sinó que n'hi diu el nom concret. "El Lluc no menja peix, sinó llenguado, lluç, rascassa..." En sap el nom i ens sabria dir que el llenguado és pla perquè s'amaga com una manta entre la sorra; que la rascassa és com una pedra perquè s'amaga dins de les pedres. Amb la verdura, passa exactament el mateix. "Si li explico ben bé l'aliment com és, li creo un sentiment i no el col·locarà dins de la pila", raona la Iolanda.

Aquesta fórmula de la Iolanda no és secreta. A ella li ha anat tan bé amb el Lluc, que la va explicar a les seves amigues mares, i la va arribar a explicar a les escoles. Ara la manté escrita en forma de contes a la seva pàgina web (www.iolandabustos.com/contes-que-es-mengen) i encoratja a tothom a fer-la servir, perquè tant si al final la criatura es menja un aliment concret com si no, en coneixerà historietes que li poden servir perquè finalment s'atreveixi a tastar-lo.
Els imprescindibles
A la pràctica, diàriament la Iolanda presenta a taula la verdura i la fruita. "És una norma sagrada", diu. La fruita per a l'esmorzar de l'escola i, quan n'és el temps, també alguna verdura crua, com la pastanaga. A casa, per beure, no sempre hi ha llet de vaca, perquè no li agrada abusar d'un aliment concret. "La combino amb liquats vegetals, com ara de civada, d'arròs, de soja". I, per menjar, cereals, galetes o bé unes torrades amb melmelada.

Durant la setmana, procura que el Lluc mengi més peix que carn. I de carn vermella, només un cop a la setmana. "Penso que abusem massa de la carn", explica. A l'hora de presentar el plat de la proteïna animal (és a dir, el peix o la carn), la Iolanda procura que les guarnicions (les patates, les mongetes o els enciams) també siguin importants. "És com es feia abans, les guarnicions no eren petites sinó que tenien un pes important en el plat".

Si té molt de temps, la Iolanda fa alguna decoració al plat en forma de paisatge o de cara, per fer més atractiu el plat, però "passa molt poques vegades". Prefereix dedicar-se més a explicar al Lluc com es neteja o com s'ha pescat el peix que menjarà, per exemple, que dedicar-se a fer filigranes decoratives al plat, perquè pensa que tampoc no hi té traça.

Una altra norma sagrada que la Iolanda aplica amb l'alimentació del Lluc és no deixar-li triar mai el menjar. "No és gens educatiu, i ho dic per experiència, perquè els meus pares tenien un restaurant i jo era la que triava què menjava i què no, perquè ho tenia tot a l'abast". Toca el que toca.

L'última recomanació de la Iolanda és no ser massa pesada. Normes clares, però sense estar-lo burxant constantment perquè no ho acabi avorrint. De fet, no ho ha fet gens, perquè ja fa temps que li va demanar a la mare tenir un blog perquè volia descriure el que menjava.
Dieta única per a tots
La pediatra i metge naturista Gemma Baulies també té els seus trucs a l'hora d'orientar les famílies cap a una alimentació saludable amb els seus fills. "Sempre els aconsello que tinguin una alimentació familiar, és a dir, que no hi hagi una dieta per a cadascú, sinó que tots mengin el mateix". Si volen donar als fills el menjar més saludable, és el moment perquè els pares es plantegin el seu canvi d'hàbits alimentaris.

"Una alimentació saludable vol dir menjar de tot, i com més variat, millor". També està bé que les famílies optin pels aliments ecològics: "Així ens assegurem que contenen en proporcions altes els micronutrients (el ferro, el magnesi, el calci, etc.) que necessiten les cèl·lules per a la seva funció correcta".

De cara a les criatures, la pediatra recomana que no hi hagi cap restricció de cap aliment. "No poden ser vegans fins que no siguin més grans, perquè una criatura ha de menjar proteïnes, animals o vegetals, diàriament". En canvi, l'alimentació dels adults és diferent, perquè ja no necessiten menjar-ne tantes.

Així doncs, un infant sí que necessita proteïnes diàries, que s'han de combinar juntament amb altres aliments a l'hora de dinar i a l'hora de sopar. Al migdia pot ser un peix i a la nit pot ser una proteïna vegetal, com ara tofu o seitan. I, esclar, la proteïna del dinar i del sopar s'ha de combinar amb llegums, amb pasta, amb verdura. "Atenció als aliments crus, que aporten moltes vitamines; així que una amanida ben acolorida, que sigui com un quadre impressionista, és una molt bona opció per acompanyar la proteïna que hàgim triat per cuinar".

L'hora d'esmorzar és un moment crucial, perquè els pediatres saben que "és un dels àpats que costen": es pot triar des de la llet de vaca (si la criatura no té mocs) fins a liquats vegetals o també llet de cabra o d'ovella. Per a l'hora del pati, una peça de fruita o un entrepà petit.
Verdura amiga
Com a norma del dia, cal prioritzar la verdura. I no ha de ser un tòpic dir-ho, sinó una afirmació amb molta ciència, perquè tots els estudis estan demostrant, com ho fa el llibre El estudio de China , escrit per Colin i Thomas Campbell (Ed. Sirio), que fer una dieta tan vegetariana com sigui possible conserva la salut.

Amadeo Herreras, metge especialitzat en alimentació, remarca tres ingredients dels quals tant les criatures com els adults abusen: sucre, farines refinades i plats precuinats. "No exagero si dic que les llaminadures haurien d'estar prohibides: és una sobrecàrrega de sucre que destrossa les dents".

Una dieta saludable, segons el doctor Herreras, inclouria dos o tres cops a la setmana els llegums i diàriament les fruites i les verdures; preferiria el peix a la carn; deixaria la carn vermella per a un cop a la setmana i optaria més per la carn blanca (pollastre i conill), i recuperaria la cuina de cullera. I tot combinat amb la pràctica d'un exercici moderat, una mitja hora al dia. "Caminar mitja hora a ritme fort ja és un exercici".

Per a Herreras, les notes finals d'una alimentació saludable serien l'oli d'oliva i la fruita seca, sobretot les nous.

# data[].attributes.attachment_link.title
Què és l'alimentació saludable? Dieta sana i equilibrada

# data[].attributes.attachment_link.description
És una pregunta que es fan molts pares. Què vol dir seguir una alimentació saludable? Com aconsegueixo que la dels meus fills ho sigui? Resumint, és una dieta rica, variada i ecològica, afirma la pediatra Gemma Baulies. També és la que inclou tota la família, la que no fa diferències de menú entre els uns i els altres.

# data[].attributes.headline
Quin recorregut fan els aliments? -CLÀUDIA P. i LUZ B.

# data[].attributes.subject
Quin recorregut fan els aliments? -CLÀUDIA P. i LUZ B.

# data[].attributes.body
Quin recorregut fan els aliments???

Sempre que mengem els aliments fan un recorregut dins del nostre cos. Aquest recorregut va deixant els nutrients dels aliments que mengem a les venes, i la part que sobra, surt expulsada per l’aparell excretor, en forma d’excrement.

1-A la boca es produeix la saliva i es forma el BOL ALIMENTARI (aliments+saliva)

2-El bol alimentari passa per la faringe i l’esòfag.

3-A l’estómac es produeixen els sucs gàstrics.

4-L’intestí prim produeix el suc intestinal i rep la bilis (líquid groguenc amarg) i el suc pancreàtic.

5- Després, els aliments passen per l'intestí gros i s'expulsen per l'anus.

Si voleu mes informació busqueu al llibre a la pàgina 10 o cliqueu la següent imatge.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'APARELL DIGESTIU (nivell 3)

El tub digestiu comença a la boca i acaba a l'anus. Està format per:

a) la boca: és per on entren i on masteguem els aliments.
b) la faringe: és el tub que va des de la boca fins a l'esòfag.
c) l'esòfag: és un tub llarg; hi passen els aliments de la faringe fins a l'estómac.
d) l'estómac: és on els aliments es transformen i té forma de bossa.
e) l'intestí prim: és un tub llarg i prim on els aliments es barregen amb els sucs que fabriquen els pàncrees i el fetge.
f) l'intestí gros: és més ample i curt; hi passen els residus que fem fora del cos per l'anus.

1- boca
2- esòfag
3- estómac
4- intestí prim
5- intestí gros
6- fetge
7- pàncrees

A la boca hi trobem:

les dents

la llengua

les glàndules salivals

Tenim 32 dents que tallen i trituren els aliments.

No totes les dents són iguals. En trobem de 4 formes diferents: incisives, canines, premolars i molars o queixals.

Les dents tenen formes diferents perquè tenen funcions diferents:

les incisives TALLEN

les canines ESQUINCEN

les molars i premolars TRITUREN I MOLEN

La llengua és un múscul que mou els aliments perquè es puguin rosegar millor.
La llengua ajuda a empassar els aliments.
A la llengua hi trobem les papil·les gustatives que ens permeten diferenciar els sabors: dolços (sucre, pastissos...), salats (sal, carn, peix...), àcids (llimona...) i amargs (cafè, carxofa...).

L'estómac té forma d'una bossa amb dues obertures, una que connecta amb l'esòfag i l'altra amb l'intestí prim.
A l'estómac se segrega el suc gàstric, que és un líquid que ajuda a la digestió dels aliments.
Les parets de l'estómac fan uns moviments que faciliten la barreja dels aliments amb els sucs gàstrics i així es converteix en un líquid espès que passa a l'intestí prim.

L'intestí va des de l'estómac fins a l'intestí gros.
És un tub prim i molt llarg.
Fa uns 7 metres de llargada i està molt cargolat.
A l'intestí prim es continua fent la digestió.
Les substàncies nutritives travessen les parets de l'intestí prim i passen a la sang per portar el nutrients a tot el cos.

L'intestí gros és l'últim tros de l'aparell digestiu.
És un tub ample i més curt que el prim.
Fa un 1 metre i mig de llargada.
Per les seves parets el cos recupera líquid.
L'anus és a la part final i es comunica amb l'exterior.
Els residus sòlids s'expulsen per l'anus.

3. LES GLÀNDULES DIGESTIVES

Les glàndules salivals fan la saliva.

Els aliments són com la benzina del nostre cos. Gràcies als aliments podem fer moltes activitats: caminar, córrer, saltar, pensar... I a més, ajuden a créixer.

Hem de :

rentar-nos les mans abans de cada àpat

menjar a poc a poc

mastegar bé

menjar amb moderació i variat

fer una dieta equilibrada, rica en fibra (fruita, verdura, cereals i llegums)

no fer esforços físics ni banyar-nos durant les 2 o 3 hores després de menjar

menjar en espais i ambients relaxats

no menjar massa dolços ni aliments ensucrats

raspallar-nos les dents després de cada àpat

6. CONSELLS PER TENIR CURA DE LES NOSTRES DENTS

raspallar-nos bé les dents després de cada àpat

anar al dentista per fer revisions

# data[].attributes.attachment_link.description
L'APARELL DIGESTIU (nivell 3) El tub digestiu comença a la boca i acaba a l'anus. Està format per: a) la boca: és per on entren i on masteguem els aliments. b) la faringe: és el tub que va des de la boca fins a l'esòfag.

# data[].attributes.headline
Què ens aporten els diferents aliments? (Nutrients i exemples)- AINHOA S. i JUDIT A.

# data[].attributes.subject
Què ens aporten els diferents aliments? (Nutrients i exemples)- AINHOA S. i JUDIT A.

# data[].attributes.body
De nutrients hi han  diferents tipus :Els glúcids,els greixos,les proteÏnes,les vitamines i les sals minerals. Ès important menjar de tot,però en diferentes quantitats.

Els greixos: OLI,MANTEGA,EMBOTITS ,també ens aporten energia.

Les proteÏnes: PEIX, CARN,FORMATGES,LLEGUMS… i es poden menjar de 6\7 cops a la setmana, o fins i tot si no contenen gaire greix .Ens aporten energia.

Les vitamines i les sals minerals:FRUITES,VERDURES,SUC NATURAL...Els podem menjar cada dia. Ens serveixen per estar sans.
Els hidrats de carboni o glúcids: PASTA,ARRÒS,PA. Se n'ha de menjar cada dia, ja que ens aporten energia (calories bones).
A la següent pàgina web hi podeu trobar més informació:

# data[].attributes.body
YOUSSRA F. i IVET R.

Els aliments ens proporcionen les substàncies que ens permeten obtenir matèria i energia. Aquestes substàncies són els nutrients.

ESMORZAR

-Plàtan : vitamines i minerals
-Llet o iogurt natural: Calci

- Torrada de pa: energia (hidrats de cabroni)

Esmorzar de migdia

-Avellanes

- Maduixes

DINAR

primer

-Llegums:proteïnes

-Amanida:vitamines i minerals

segon

-Pollastre:proteïnes

BERENAR

3-Síndria: vitamines i minerals

4-Torrada: hidrats de carboni

SOPAR

2-Bròquil: les vitamines i sals minerals

3-Tomates: les vitamines i sals minerals

4-Truita:les proteïnes

# data[].attributes.body
L'OBESITAT :

El sobrepès i l’obesitat es defineixen com un excés de pes corporal. Per saber si una persona està obesa o no, s'ha de calcular l'IMC (índex de massa corporal, que té en comte l'alçada i el pes).

L'obesitat no vol dir que mengis molt , vol dir que tens una malaltia.

-conseqüències: L’excés de pes augmenta el risc de patir malalties cardiovasculars, diabetis (malaltia del sucre-glucosa), trastorns de l’aparell locomotor i alguns tipus de càncer, entre altres problemes de salut.
En aquesta pàgina pots trobar més informació sobre el sobrepès o l'obesitat :

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El sobrepès i l' obesitat es defineixen com un excés de pes corporal, produït per un augment de les reserves de greix per sobre del considerat normal, en funció de les característiques individuals (altura, corpulència, edat i sexe).

La diferència entre un i altre terme és el grau d'excés de pes, que és menor en el sobrepès. Dit d'una altra manera, les persones amb sobrepès poden no tenir obesitat, mentre que les persones obeses sempre tenen sobrepès.

El pes normal o pes saludable és aquell que permet mantenir un bon estat de salut i gaudir d'una bona qualitat de vida. Es calcula en funció de les característiques (edat, sexe o complexió) de cada persona.

L'excés de pes augmenta el risc de patir malalties cardiovasculars, diabetis, trastorns de l'aparell locomotor i alguns tipus de càncer, entre altres problemes de salut, i pot arribar a produir discapacitat.

Segons dades de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), l'any 2016 el sobrepès i l'obesitat afectaven més de 1.900 milions de persones adultes (de 18 anys o més) i més de 340 milions d'infants i adolescents (de 5 a 19 anys).

Quant al nostre territori, l' Enquesta de salut de Catalunya 2016 revela que la meitat de la població de 18 a 74 anys i el 36,3% de la població de 6 a 12 anys té excés de pes.

L'augment de l'obesitat és tan alarmant en les darreres dècades que l'OMS ha arribat a considerar aquest trastorn com l'epidèmia del segle xxi.

L'excés de pes es produeix quan hi ha un desequilibri entre les calories (unitats de mesura del valor energètic dels aliments) que s'ingereixen i les que es cremen mitjançant la pràctica d'activitat física. El cos emmagatzema aquest excés de calories en forma de greix. Per tant, les dues causes principals del sobrepès i l'obesitat són:

Una alimentació poc saludable, rica en greixos i sucre, i pobre en fruites i verdures.

L'excés de pes també pot ser fruit de la combinació d'altres factors:

L'herència genètica. Pot contribuir a la predisposició de la persona a augmentar de pes. A més, hi ha alguns trastorns genètics poc freqüents que poden produir obesitat, com la síndrome de Prader-Willi.

L'edat. A mesura que s'envelleix, els canvis hormonals i l'adopció d'estils de vida menys actius, així com la reducció de la quantitat de calories necessàries per a l'organisme, poden augmentar el risc de patir obesitat.

El sexe. Els homes tenen més capacitat per cremar calories que les dones.

Certs medicaments, com els corticosteroides, els antidepressius o els que s'utilitzen per al tractament de l'epilèpsia, l'esquizofrènia o la diabetis.

Aquest apartat únicament fa referència a l'obesitat a causa de factors conductuals, psicològics o socioculturals.

Els signes d'alarma són:

Àpats desordenats en quantitat i freqüència.

Dietes amb un excés d'aliments rics en hidrats de carboni.

Abús de la pastisseria i les llaminadures.

Disminució del consum de fruites i verdures i augment del consum de menjar ràpid i aperitius.

I en el cas dels infants cal afegir:

El fet de pertànyer a famílies que valoren positivament el sobrepès dels nadons.

L'obtenció de llaminadures com a premi per part de pares i familiars.

Per calcular si una persona té un pes saludable, sobrepès o obesitat, s'utilitza la fórmula de l'índex de la massa corporal:

Índex de massa corporal (IMC) = pes (en quilos) / alçada ² (en metres)

Quan l'índex de massa corporal es troba entre:

18,5 - 25: la persona té un pes adequat

25 - 30: la persona té sobrepès

30 - 35: la persona és obesa en grau I

35 - 40: la persona és obesa en grau II

> a 40: la persona és obesa en grau III o mòrbida

Exemple: l'Antoni té 47 anys, mesura 1,72 metres i pesa actualment 87 kg.

L'índex de massa corporal = 87 / (1,72 x 1,72) = 87 / 2,95 = 29,4

Per tant, l'Antoni presenta un excés de pes molt elevat, pràcticament es troba en situació d'obesitat de grau I.

En alguns casos, el càlcul de l'IMC no és un mètode fiable, ja que no permet identificar si l'excés de pes es deriva d'una hipertròfia muscular (augment del volum muscular), pròpia dels esportistes, o d'un augment del greix corporal.

Per això, s'utilitzen altres eines complementàries, com ara l'índex cintura maluc (ICC). L'ICC permet, a més, valorar la distribució del greix, que influeix en el nivell de risc cardiovascular:

Índex cintura maluc (ICC) = Perímetre cintura (cm)

Perímetre maluc (cm)

Els valors que es consideren normals són:

Dones: 0,71-0,84

Homes: 0,78-0,94

ICC i risc cardiovascular

Risc baix

Risc moderat

Risc alt

Dones

< 0,75

0,75 - 0,85

> 0,85

Homes

< 0,90

0,90 - 1,00

> 1,00

Infants
En el cas dels infants, un criteri per considerar que estan obesos és que sobrepassin el 20% del seu pes ideal.

No obstant això, actualment hi ha un consens internacional ampli per utilitzar l'IMC com a mètode diagnòstic del sobrepès i l'obesitat en la infància i en l'adolescència, encara que cal tenir molt en compte els aspectes diferencials en relació amb els adults pel que fa a les fases del desenvolupament del teixit adipós en aquestes edats.

Per als valors de referència s'utilitzen els establerts en les taules antropomètriques.

Com que consultar les taules pot ser complex, ha de ser el o la pediatre qui indiqui si l'infant té un pes normal, sobrepès o obesitat.

La millor estratègia per tractar l'excés de pes és reduir el nombre de calories que s'ingereixen i augmentar les que es cremen. Per tant, cal:

Disminuir el consum de greixos i sucres, i seguir una alimentació saludable, rica en fruites, verdures i fibra.

Convé assessorar-se amb professionals sanitaris i seguir tractaments dietètics individualitzats que permetin la pèrdua progressiva de pes mitjançant la modificació d'alguns hàbits alimentaris que després es puguin mantenir al llarg del temps.

No es tracta de renunciar a menjar bé, sinó de modificar el nombre d'àpats i/o les quantitats, les tècniques culinàries, etcètera.

No es tracta de fer dieta per sempre, sinó de tenir un estil de vida actiu i saludable.

Incrementar la pràctica d'activitat física regular, adequada a les possibilitats individuals. Per controlar el pes i mantenir-se sa, es recomanen, com a mínim:

30 minuts d'activitat física moderada cinc dies a la setmana en el cas de les persones adultes.

60 minuts d'activitat física moderada o intensa cada dia en el cas dels infants de més de 5 anys.

La motivació per perdre pes és un factor clau per a l'èxit del tractament.

En alguns casos, el metge o metgessa pot prescriure medicaments. Aquests fàrmacs poden modificar la manera com el cervell regula l'impuls de menjar i reduir, per tant, la gana, o bé impedir que els intestins absorbeixin el greix dels aliments que es consumeixen. Cal tenir en compte, però, que els fàrmacs per al tractament de l'obesitat només funcionen si es combinen amb una dieta saludable i activitat física regular.

En casos d'obesitat extrema, es pot optar per la cirurgia (cirurgia bariàtrica).

Una de les intervencions més freqüents és la cirurgia de derivació gàstrica. Consisteix a connectar una part petita de l'estómac (anomenada bossa) a l'intestí prim, de manera que els aliments que s'ingereixen van a parar directament a la bossa. Així, es redueix la quantitat d'aliment que es pot consumir i la quantitat de greix que el cos pot absorbir i acumular.

També es poden implantar dispositius quirúrgicament, com ara:

Bandes gàstriques, que limiten la quantitat d'aliments que es poden ingerir i augmenten la durada de la digestió.

Globus gàstrics, que omplen l'espai de l'estómac i, per tant, redueixen la gana.

Sistema d'estimulació elèctrica, que bloqueja l'activitat nerviosa entre el cervell i l'estómac.
Els tractaments que prometen pèrdues de pes espectaculars en poc temps poden ser perillosos. Si voleu perdre pes, consulteu sempre amb el vostre professional sanitari de referència. Obesitat infantil
Si hi ha indicis d'excés de pes en un infant de quatre a set anys, cal que el pediatre o pediatra avaluï la situació i que la família posi en marxa les mesures necessàries.

Si un nen o nena de vuit a nou anys presenta excés de pes, cal actuar de seguida, ja que a partir d'aquesta edat és més difícil revertir el procés que portarà el nen o la nena cap a l'obesitat i els trastorns de salut associats. És molt important que el tractament dietètic no comprometi les demandes nutricionals del procés de creixement.

L'excés de pes (sobrepès i obesitat) augmenta el risc de patir altres problemes de salut, com ara:

Malaltia del fetge i de la vesícula

Problemes ginecològics, com ara menstruació anormal o infertilitat

D'altra banda, l'excés de pes durant la infància i l'adolescència està fent que malalties com ara la diabetis, la hipertensió arterial i l' artrosi es manifestin més sovint en la gent jove.

A més, un infant amb sobrepès té moltes probabilitats de convertir-se en un adult obès.

Hi ha dues mesures bàsiques per evitar l'excés de pes:

En el cas dels infants, l'excés de pes depèn en gran part de l'alimentació i de l'activitat física que fan habitualment, i d'altres aspectes relacionats amb l'estil de vida i el benestar emocional. També hi tenen un paper molt important els factors socioeconòmics, educatius i d'entorn, que es relacionen amb la facilitat o dificultat per poder seguir un estil de vida saludable.

Cal destacar que els nens i nenes aprenen del que fan les persones més properes: mare, pare, avis, germans.... per això és molt important donar-los exemple seguint un estil de vida saludable en què es consumeixin aliments saludables, s'incorpori l'activitat física en el dia a dia (anar a peu, en bici, transport públic, jugar al parc, etc.) i es respectin unes pautes de son adequades.

Hi ha alguns consells que poden ajudar les famílies a evitar que els seus infants tinguin excés de pes:

La prevenció comença abans de néixer, seguint un estil de vida saludable i satisfactori durant l'embaràs.

Quant a l'alimentació

La lactància materna té un efecte preventiu. Es recomana l'alletament matern exclusiu durant els primers 6 mesos de vida dels infants, i mantenir-lo, mentre es fa la incorporació progressiva d'aliments nous, fins als 2 anys o més, o bé fins que la mare i l'infant ho decideixin.

És convenient que els infants facin tres àpats principals: esmorzar, dinar i sopar; i dos o tres de complementaris: esmorzar de mig matí, berenar i ressopó.

La base de l'alimentació saludable és l'aigua i els aliments vegetals frescos i mínimament processats: fruites, verdures i hortalisses, llegums, fruita seca, farinacis integrals i oli d'oliva verge extra. Les carns blanques, els peixos, els ous i els lactis s'hi han d'incloure amb menys freqüència i quantitat. En aquest sentit, es recomana:

Facilitar que beguin aigua, tant a taula com al llarg del dia.

Incloure alguna verdura (cuita o crua) o llegum en dos dels àpats principals, encara que sigui com a acompanyament.

Donar-los dues o tres peces de fruita al dia, com a mínim, i mirar d'establir-la com a postres dels àpats o com a ingredient dels complementaris.

Prioritzar la llet i els iogurts sense ensucrar.

Limitar la freqüència amb què prenen aliments salats, ensucrats i processats, com ara sucres, mel, melmelades, xocolates i cremes de cacau, flams i postres làcties ensucrades, galetes, brioixeria, cereals d'esmorzar ensucrats, sucs i begudes ensucrades, embotits i carns processades, aliments precuinats, menjar ràpid, etc., ja que tenen un contingut calòric molt alt. Eviteu-los en el dia a dia i procureu que no adquireixin el valor ni de premi ni de recompensa.

El volum de les racions per als infants ha de ser menor que la dels adults i variarà en funció de l'edat i de la sensació de gana expressada per l'infant.

Menjar és i ha de ser una activitat plaent i social, una bona oportunitat per relacionar-se i comunicar-se, i això s'aprèn des de petit. Procureu compartir els àpats amb els infants, sense presses i sense distraccions (televisió, videojocs) per tal que siguin coneixedors d'allò que mengen.

També és molt important implicar-los, des de ben menuts, en el procés de compra, tria, preparació i elaboració dels àpats per fomentar la seva autonomia i el seu gaudi.

Respecteu la sensació de gana que expressen, sigui quina sigui la seva edat. Si no en tenen, eviteu forçar-los a menjar perquè no aprenguin a menjar més del que necessiten.

Quant a l'activitat física

L'objectiu és sumar 60 minuts o més d'activitat física moderada o intensa cada dia.

Si camineu i pugeu escales per als desplaçaments diaris, vosaltres també us en beneficiareu.

Trieu activitats extraescolars que siguin físicament actives, respectant les seves preferències si les tenen. No accepteu excuses per no anar-hi i, si finalment l'activitat no agrada, substituïu-la per una altra més satisfactòria.

Dediqueu un temps a propostes actives a l'aire lliure, si pot ser a la natura, quan planifiqueu els caps de setmana, com per exemple: passejar, caminar, jugar a pilota, a fet i amagar, anar en bicicleta, buscar bolets o fer algun esport.

Procureu limitar al màxim el temps que passen davant la televisió, la consola, la tauleta, el mòbil o altres jocs sedentaris a menys de 2 hores al dia.

Eviteu l'estigmatització. L'excés de pes, com qualsevol altra característica d'una persona, no ha de ser mai motiu de burla o assetjament. Fomenteu que els infants acceptin el seu cos i sobretot eviteu que ningú faci comentaris negatius sobre el seu aspecte físic.

Data d'actualització: 26.02.2019

# data[].attributes.attachment_link.description
El sobrepès i l' obesitat es defineixen com un excés de pes corporal, produït per un augment de les reserves de greix per sobre del considerat normal, en funció de les característiques individuals (altura, corpulència, edat i sexe). La diferència entre un i altre terme és el grau d'excés de pes, que és menor en el sobrepès.

# data[].attributes.headline
Què podem fer i no fer per tenir cura de l'aparell digestiu?

# data[].attributes.subject
Què podem fer i no fer per tenir cura de l'aparell digestiu?

# data[].attributes.body
AINA A. I JÚLIA M.

Per tenir cura de l’aparell digestiu es tenen que realitzar diferents esports i sobretot menjar saludablement.

Ara us ensenyarem 5 aliments saludables i 5  no saludables.

5 -SALUDABLES.  5-NO SALUDABLES.

-Maduixes          -Croissant (bolleria)
-Poma                 -menjar ràpid
-fanta...(begudes amb
-Pastanagues     sucre)
-llegums             -llaminadures(sucre)

- Pera                  -xocolata amb molt sucre (blanc/marró).

També per tenir cura de l’aparell digestiu cal tenir una higiene correcte.

EXEMPLES per tenir cura:
- Una acció és rentar- se les mans abans de manipular els aliments, sobretot si hem de menjar fruita, ja que és un dels aliments que més es remena amb les mans.

-Cuinar bé els aliments i evitar que quedin crus.

- No beure aigua si no sabem que és potable.

- Evitar compartir amb altres persones els coberts i els gots.

IMPORTANT !!!

Quan estem asseguts a la cadira, cal col·locar l'esquena recte en una postura còmoda i recolzada al respatller. D'aquesta manera, es facilita la digestió dels aliments.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Cada vegada és més freqüent que la digestió ens doni problemes. La pesadesa o la cremor són només algunes de les molèsties que sense ser una veritable malaltia resten qualitat de vida i ens preocupen. De fet, molts d'aquests problemes es podrien solucionar canviant una mica els nostres hàbits dietètics. Els següents consells estan dirigits a afavorir la digestió i no haver de recórrer a cap fàrmac.

La velocitat amb la qual mengem condiciona en gran part la nostra digestió. És a la boca i no a l'estómac on comença tot el procés digestiu i és necessari mastegar bé, amb calma i que tots els aliments quedin perfectament barrejats amb la saliva. El que passa sovint és que mengem de pressa "i enviem" els aliments a mig mastegar a l'estómac, amb els problemes que això comporta. Un menjar convencional no hauria de realitzar-se mai en menys de 20 minuts.

Menjar en un ambient estressant o sorollós o en el qual es tractin temes conflictius no ajuda a tenir una bona digestió. El millor és menjar amb bona companyia o en solitari però sempre en un ambient tranquil. El nerviosisme produïx alteracions en la motilitat de l'estómac, en la segregació d'àcid clorhídric i en definitiva en tot el procés digestiu que es traduiran en molèsties diverses.

Si arribem a l'hora de dinar o sopar amb una gana desmesurada la indigestió està pràcticament assegurada. El millor és menjar cada 3 o 4 hores, o el que és el mateix, fer un entrehores a mig matí i un altre a mitja tarda. Un entrepà petit, fruita, iogurt, uns fruits secs o uns cereals poden ser perfectes per a tallar la sensació de gana i arribar al següent àpat més tranquils.

Sovint, la causa de les grans indigestions és simplement menjar massa. Un estómac massa ple provocarà gairebé segur una digestió pesada i llarga. La norma seria aixecar-se sempre de la taula amb la sensació de que encara podríem prendre unes altres postres.

No abusar dels aliments rics en fibra.

Sembla una contradicció però els aliments molt rics en fibra, especialment els llegums i les verdures, no són precisament digestius. La fibra no es digereix però sí es transforma en l'intestí gruixut i entre altres coses produeïx gas que pot acumular-se i produir inflor i d'altres molèsties.

Atenció a les espècies i condiments.

Les persones que habitualment tenen problemes digestius han de procurar condimentar els seus plats de forma suau i controlada i sobretot davant condiments més exòtics o que mai han provat, ser cautes. En general és aconsellable prendre dosis molt controlades dels plats que convencionalment classifiquem com "de gust fort".

Optar per les formes de cocció senzilles.

Una forma fàcil i senzilla d'evitar digestions dolentes és optar per les coccions suaus. El bullit, el vapor o la planxa són les més indicades per a no tenir problemes. Davant coccions més complicades el que cal fer és ser molt prudents amb la dosi.

Prendre dosis molt moderades d'alcohol.

Les dosis moderades d'alcohol estimulen la segregació d'àcid clorhídric i afavoreixen la digestió. Però cal recordar que si volem una bona digestió la quantitat haurà de ser petita i si pot ser sense sucre.

La camamilla, la menta, el poliol, el boldo, la marialluïsa... són plantes digestives. Això sí, cal prendre-les ben preparades, d'una certa qualitat i a una temperatura que no sigui excessivament calenta.

La digestió pot ser molt diferent si després del menjar ens movem una mica. El lleuger moviment del passeig afavorirà la digestió i farà que ens sentim molt millor.
ATENCIÓ A...
Els següents aliments i plats poden incloure's perfectament en una dieta equilibrada, però en les persones amb digestions complicades poden produir algun problema. El millor consell: moderació.

- col, coliflor, ceba, pebrot, all, rave, carxofa, poma crua, llentilles, cigrons, faves, formatges fermentats, mantega i cremes de llet, salses vinagretes, salses picants, patates fregides, ous fregits, guisats diversos, amanida de crudités, cigrons amb xoriço, carns greixoses, embotits...
OPCIONS DIGESTIVES
-Pasta bullida, arròs bullit, puré de patates, puré de verdures, sopa de verdures, brou, carn magra a la planxa, peix blanc a la planxa o vapor, carn d'au a la planxa o vapor, formatge fresc, poma al forn, iogurt, gelatines de fruites, puré i sorbet de fruites...

# data[].attributes.attachment_link.title
10 consells per a una bona digestió - El blog del DiR

# data[].attributes.attachment_link.description
Cada vegada és més freqüent que la digestió ens doni problemes. La pesadesa o la cremor són només algunes de les molèsties que sense ser una veritable malaltia resten qualitat de vida i ens preocupen. De fet, molts d'aquests problemes

# data[].attributes.headline
Si no cuidem l'alimentació, podem tenir malalties com...

# data[].attributes.subject
Si no cuidem l'alimentació, podem tenir malalties com...

# data[].attributes.body
CARLA M. i ANNA M.Si no cuidem l'alimentació, podem tenir malalties com…

Com ja sabeu hi ha menjars més bons i més dolents, si no ens cuidem podem agafar malalties i poden causar diarreas , vómits, mal de pantxa etc. com ara:

Podem agafar la salmonel·la. La salmonel.lan és un bacteri s’agafa quan hi han aliments que porten dies a la nevera i sobretot si estan fets amb ous (maionesa).

La Listeria. La listeria no és una malaltia de les més freqüents però sí que té una taxa de mortalitat, la principal afectacció la sofreixen embarassades. S’agafa amb els menjars bullits. El bacteri pot viure en llocs molt diferents: en el medi ambient, en el sòl, en el fullatge, en els aliments, en les femtes d'animals i d'humans, en les fàbriques de processament d'aliments i, fins i tot, en els frigorífics domèstics.

També podem agafar E-coli i Campylobacter, que també són bacteris i es poden trobar en varis aliments.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
13/05/2019

Malalties alimentàries més freqüents: causes i prevenció

Les malalties alimentàries, més conegudes com a malalties transmeses pels aliments, són aquelles causades per una toxiinfecció alimentària, que es desenvolupa després la ingestió accidental d'aliments (sòlids o líquids) contaminats per bacteris i virus (els focus més comuns), paràsits, químics, etc. Algunes toxiinfeccions alimentàries no arriben a ser detectades, ja que passen per un lleu malestar estomacal, mareig, etc., dels quals se sol recuperar un sol per si mateix, però unes altres poden produir trastorns gastrointestinals, tals com diarrees, nàusees i vòmits, a vegades acompanyats de febre i en determinats casos poden desembocar en malalties greus. També es coneixen com a malalties alimentoses no tòxiques les produïdes per una al·lèrgia o intolerància alimentària.

Les causes més freqüents d'aquest tipus de malalties solen ser els bacteris, els virus i els paràsits, encara que també els químics. Alguns exemples ben coneguts són les causades per la Salmonel·la (com la salmonel·losi) en ocells de corral, per la Listeria monocytogenes (com la listeriosis) en lactis, carns i peixos i per norovirus en qualsevol tipus d'aliments (causant gastroenteritis, entre altres). En els següents apartats detallem cadascuna d'aquestes causes.

La major part de malalties alimentàries poden evitar-se amb una correcta manipulació d'aliments (rutines adequades d'higiene, cocció suficient, emmagatzematge apropiat, etc.) en qualsevol de les fases de la cadena alimentària (cultiu, collita o matança, processament, emmagatzematge, transport, etc.). En el nostre blog hem tractat diversos posts sobre com manipular aliments de forma adequada per a evitar toxiinfeccions alimentàries.

Causes de les malalties alimentàries

Bacteris (Salmonel·la, E. coli, Listeria...)

Els bacteris són petits microorganismes que poden provocar infeccions en el sistema digestiu. Moltes d'elles no són nocives, i de fet es poden trobar de forma natural dins del nostre cos, però la presència d'un volum elevat de bacteris en un aliment pot generar toxines, una de les causes més habituals de les malalties alimentàries.

Salmonel·la

La Salmonel·la és un bacteri que pot provocar una malaltia alimentària anomenada salmonel·losi, una de les més comunes i esteses. Si bé la majoria de casos són de caràcter lleu, algunes vegades poden produir-se complicacions que poden tenir resultat mortal, depenent de les característiques de la persona afectada i de la substància ingerida.

Aquest bacteri pot trobar-se en gran varietat d'aliments, entre ells la carn, els ous, la fruita, els germinats, les verdures i els processats (cremes, derivats carnis, elaborats vegetals etc) que afecten directament els intestins dels humans i alguns animals. En els últims anys s'han trobat els brots de la infecció en aliments com, els ous, la tonyina, el pollastre... etc.

Cas recent
La salmonel·losi és una de les malalties alimentàries més comunes, per la qual cosa anualment es detecten nombrosos casos a Europa. Un dels més recents ha estat en productes infantils, i per tant potencialment més perillosos als bebès, un col·lectiu molt vulnerable, detectats a França, Bèlgica i Luxemburg. La notícia pot consultar-se aquí.

E. coli

L'E. coli, l'abreviatura d'Escherichia coli, és un bacteri que es troba de forma natural a l'intestí dels humans i dels animals, però hi ha ceps que produeixen una toxina, denominada Shiga, que pot causar greus malalties després de la ingestió d'aliments contaminats per ella. Encara que la majoria dels casos la malaltia es cura de manera espontània, en persones vulnerables com a nens petits i ancians pot donar lloc a la síndrome hemolítica urèmica, que pot arribar a ser mortal.

El bacteri es transmet a éssers humans pel consum d'aliments com la carn picada crua o poc cuita, llet crua, i hortalisses i llavors germinades crues o contaminades.

Cas de gran impacte
Un dels brots d'E. coli més greus dels últims anys va ser el que es va produir a Alemanya en 2011, conegut com la crisi del cogombre, ja que es va culpar inicialment als cogombres importats d'Espanya de la mort d'almenys 53 persones a pesar que al final es va situar la causa en el cultiu de soja i altres llavors a Alemanya. Les pèrdues setmanals del sector hortofrutícola espanyol es van estimar en 200 milions d'euros setmanals pel pànic que va provocar la compra dels seus productes a Europa, per la qual cosa la Comissió Europea va fixar una partida d'ajudes especials que es van considerar insuficients. Pot trobar-se una entrada específica a Wikipedia sobre aquest cas.

Listeria

El bacteri Listeria monocytogenes pot causar una malaltia coneguda com listeriosis, que no és de les més freqüents, però sí que té una taxa de mortalitat alta quan es produeix, convertint-se en un problema greu de salut pública. A diferència d'altres bacteris, la L. monocytogenes pot sobreviure i reproduir-se a les baixes temperatures habituals. La principal afectació la sofreixen embarassades, ancians i pacients amb el sistema immunitari afeblit.

Els aliments amb el risc de contenir aquests bacteris són els companatges i productes carnis llestos per a menjar, ja sigui bullits, curats o fermentats, formatges i peixos fumats.

Cas recent
Un dels últims casos detectats de malaltia causada per Listeria monocytogenes va ser al País Basc en 2018, per consum de formatge de llet d'ovella crua que va provocar un cas de meningitis. La notícia pot consultar-se aquí.
Vull informació
Campylobacter

El bacteri Campylobacter jejuni, o C. jejuni, és una de les quatre principals causes mundials de malalties diarreiques, i està considerada com la causa bacteriana més freqüent de gastroenteritis en el món. Com en el cas d'altres bacteris, els seus efectes no solen provocar complicacions, però poden arribar a causar morts en casos de persones vulnerables com a nens petits i persones d'edat avançada.
Els aliments que poden contenir aquest bacteri són el pollastre cru o mal cuit i en la llet no pasteuritzada.

Clostridium Botulinum

El Clostridium botulinum, o C. botulinum és un bacteri poc freqüent però greu, que pot produir una toxina que afecta al sistema nerviós. Es troba en el sòl, i per tant pot contaminar els aliments en la collita, i els animals que consumeixen aquests aliments, i en última instància als humans. El seu principal característica és que pot multiplicar-se en absència d'oxigen.
Els aliments de risc de contaminació són molt diversos, encara que sol trobar-se en enllaunats i peixos salats i fumats.

Cas recent
En 2016 va ser molt sonat un cas de botulisme en la zona de Girona que va afectar greument diversos bombers després de la ingestió de llaunes de mongetes contaminades amb el bacteri. La notícia pot consultar-se aquí.

Virus (norovirus, hepatitis A...)

Els virus són agents infecciosos microscòpics acel·lulars, més petits que els bacteris, que contenen material genètic i que només poden multiplicar-se dins de les cèl·lules d'altres organismes. Aquestes infeccions poden causar malalties i contagiar-se d'unes persones a unes altres a través del contacte entre elles o del contacte amb aliments, superfícies o objectes que després toquen altres persones. Els dos virus més comuns transmesos pels aliments són el norovirus i l'hepatitis A.

Norovirus

Un de cada cinc casos de gastroenteritis aguda que provoca nàusees i vòmits està causat per norovirus. Aquest virus, que prové de la família de Caliciviridae, és un dels causants de gastroenteritis no bacteriana en el món i responsable de la gran majoria de toxiinfeccions alimentàries víriques.

Qualsevol aliment pot contaminar-se amb un norovirus per contacte, generalment a causa d'un insuficient o incorrecta rentada de mans.

Cas recent
En 2016 una planta d'aigua d'Andorra contaminada per un norovirus procedent de matèria fecal va causar un brot de gastroenteritis que va afectar milers de persones a Catalunya que van beure l'aigua "Aigua del Pirineu" procedent d'aquesta planta, que va haver de tancar fins a solucionar el problema. La notícia pot consultar-se aquí.

Hepatitis A

l'Hepatitis A és una malaltia hepàtica transmesa pel virus de l'hepatitis A. Es transmet, entre altres, per aliments contaminats, concretament per aliments contaminats per la femta d'una persona contaminada, i és una de les poques malalties alimentàries que poden prevenir-se per mitjà de la vacunació.

Els aliments de risc de contaminació d'hepatitis A són mariscos crus o poc bullits d'aigües contaminades, aliments crus en general i aigua potable contaminada.

Cas recent
A finals del 2018 es va produir un focus d'hepatitis A en un restaurant La Tagliatella d'Alacant, que va obligar a la seva clausura, després de la qual va haver de retirar aliments emmagatzemats i dur a terme tasques intensives de neteja i desinfecció. La notícia pot consultar-se aquí

Paràsits (Cryptosporidium, Trichinella...)

Els paràsits són organismes que viuen dins d'uns altres. Són relativament poc freqüents en països desenvolupats com els de la Unió Europea. Els que tenen més incidència a Europa són el Cryptosporidium parvum, Giardia intestinalis i Trichinella spiralis.

Cryptosporidium parvum i Giardia intestinalis

Es tracta de paràsits que contaminen l'aigua estant presents en la femta de persones o animals infectats. Aquest aigua entra en contacte amb aliments durant el cultiu o preparació i pot contaminar-los amb aquests paràsits, i al seu torn, aquests poden contagiar per contacte altres aliments sense una rutina correcta de rentada de mans i altres pautes de manipulació d'aliments.

Trichinella

La Trichinella spiralis és un paràsit en forma de cuc rodó que pot causar triquinosis, una malaltia no gaire freqüent a Espanya que pot ser mortal, encara que si es diagnostica a temps l'índex de mortalitat és molt baix.

Els aliments que poden causar triquinosis solen ser la carn de caça o els seus productes derivats, o el consum de porc cru o mal cuit.

Cas recent
Tan sols fa uns pocs dies es va detectar un brot de triquinosis en una matança feta sense autorització (i per tant sense mesures sanitàries controlades que asseguren que la carn serà apta per al consum) a Ciudad Real, en la qual algunes persones van consumir carn d'embotit (al no cuinar-se la carn, no es mata el paràsit). La notícia pot consultar-se aquí.

Col·lectius més vulnerables a contraure malalties alimentoses

Els col·lectius més vulnerables a l'hora de contreure i desenvolupar malalties alimentoses són aquells que tenen el seu sistema immunitari compromès, és a dir pacients amb defenses baixes o malalties que les comprometen, bebès i nens, persones majors i dones embarassades.

Símptomes que s'ha contret una malaltia alimentosa

En el nostre post anterior sobre toxiinfeccions alimentàries pot trobar-se informació els símptomes de toxiinfecció alimentària depenent de cada causa concreta. No obstant això, podem agrupar els símptomes més comuns:

Vòmits

Diarrea o diarrea amb sang

Dolor abdominal

Febre

Esgarrifances

Aquests símptomes solen ser lleus i desaparèixer a les poques hores o als diversos dies, però en alguns casos poden arribar a produir deshidratació severa, síndrome hemolítica urèmica, i fins i tot, segons les causes, problemes respiratoris per paràlisi muscular, avortaments en embarassades, etc.

Quan la causa de la malaltia és C. botulinum o alguns químics, poden produir-se símptomes com:

Marejos

Maldecaps

Feblesa

Pessigolleig o endormiscament de la pell

Visió borrosa

Paràlisi

Com prevenir les malalties alimentoses?

Evitar toxiinfeccions alimentàries que provoquen malalties se centra especialment a evitar la contaminació creuada que en la majoria de casos es produeix per petits "vicis" que generen perills reals en un percentatge de casos molt baix, però un només cas pot ser fatal. Un exemple molt habitual és alguna cosa que pot semblar impossible per la seva aparença senzilla: una rentada incorrecta de mans.

En el cas de negocis relacionats amb la indústria alimentària i de l'aigua és imperatiu posar-se en mans d'una consultoria en seguretat alimentària per a rebre la formació adequada que minimitzi els riscos de contaminació creuada i aprofundeixi en altres aspectes com una correcta traçabilitat per a reaccionar adequadament en casos de problemes, i així no posar en risc la reputació i l'economia del negoci.
Vull informació

No et perdis cap post!

Inscriu-te al nostre newsletter i els rebràs al teu correu.

També al nostre blog

05/12/2019

El consum de peix és molt important en una dieta saludable. Són una font de proteïna magra i baixa en calories, amb nutrients essencials com el iode, el seleni, el calci i les vitamines A i D i àcids grassos omega-3. No obstant això, les notícies relacionades amb peixos i mercuri, especialment peixos depredadors de grans dimensions com bacallà i tonyina , han augmentat en els últims mesos, especialment arran d'una publicació a la revista Nature d'aquest any , que ha provocat que el Ministeri de Sanitat d'Espanya hagi desaconsellat el consum de tonyina vermella en nens menors de 10 anys (abans posava el límit en 3) i mantingui la seva recomanació d'evitar-ho durant l'embaràs i la lactància.

11/11/2019

En el post anterior vam parlar de les intoxicacions alimentàries en establiments de restauració col·lectiva, i vam explicar que en un establiment sospitós de ser l'origen d'un brot es porta a terme una inspecció en què es prenen mostres dels aliments sospitosos. En aquest post entrarem a l'detall en l'obligatorietat d'alguns establiments de disposar del que es coneix com menjars testimoni, menús testimoni o plats testimoni.

30/09/2019

Lamentablement aquest estiu hem tingut notícia de diverses alertes en seguretat alimentària a causa de brots com listeriosi o botulisme, que s'han arribat fins i tot a cobrar vides. Aquest tipus de crisi generen dubtes no només entre els consumidors, sobre la seguretat alimentària i dels controls que segueixen els aliments fins arribar a les nostres mans, sinó també entre les empreses alimentàries, que sovint no estan formats per saber què fer en cas d'intoxicació alimentària originada a les seves instal·lacions.

Please enable JavaScript to view the comments powered by Disqus.

# data[].attributes.attachment_link.title
Malalties alimentàries més freqüents: causes i prevenció

# data[].attributes.attachment_link.description
13/05/2019 Les malalties alimentàries, més conegudes com a malalties transmeses pels aliments, són aquelles causades per una toxiinfecció alimentària, que es desenvolupa després la ingestió accidental d'aliments (sòlids o líquids) contaminats per bacteris i virus (els focus més comuns), paràsits, químics, etc.