# data[].attributes.attachment_link.title
модернiзм.pptx

# data[].attributes.attachment_link.title
Володимир МАЯКÓВСЬКИЙ.jpg

# data[].attributes.headline
Література втраченого покоління. 

# data[].attributes.subject
Література втраченого покоління. 

# data[].attributes.body
Втрачене покоління (або Втрачена генерація) — літературна течія, яка існувала в період між двома війнами — Першою та Другою світовою. Втрачене покоління — це молоді люди, що покликані на фронт у віці 18 років, часто ще не закінчивши школу, рано почали вбивати. Після війни такі люди часто не могли адаптуватися до мирного життя, багато хто наклав на себе руки, деякі божеволіли. Відбулося занепадання того покоління, на зміну прийшли більш прогресивні люди. Вираз «втрачене покоління» ( «lost generation») вперше використовувала американська письменниця Гертруда Стайн, яка більшу частину свого життя прожила у Франції.  Визначаючи літературну течію, яка існувала в період між двома війнами — Першою та Другою світовою, Стайн сказала відомі слова: «Усі ви — втрачене покоління», звертаючись до молодих американських письменників-експатріантів, яким (як і їй самій) творення модерної американської літератури видавалося можливим лише в Парижі.  Вислів «втрачене покоління» став всесвітньо відомим завдяки Ернесту Хемінгуею, який використав слова Стайн як епіграф до роману «І сонце сходить» (друга назва «Фієста»). Після публікації роману Хемінґвея «Фієста» вислів «утрачене покоління» став використовуватися і для позначення певного соціально-психологічного феномена. «Втраченим» називали покоління людей, які пройшли крізь випробування світової війни і втратили не лише здоров’я, а й віру в життя та майбутнє. Біль і душевне сум’яття цих людей передавали у своїх творах письменники, які на власні очі бачили пекло війни.У 1930-31 Еріх Марія Ремарк пише роман «Повернення», в якому розповідає про повернення на батьківщину після Першої світової молодих солдатів, які вже не можуть жити нормально, — і гостро відчуваючи все безглуздя, жорстокість, бруд життя все-таки намагаються якось жити. Епіграфом до роману стали рядки:

«Солдати, повернені батьківщині, Хочуть знайти дорогу до нового життя.»

1. Головним героєм цієї літератури є, як правило, людина, яка прийшла з війни і не знаходить собі місця в мирному житті.

2. Герой не може жити в спокійній, безпечній обстановці і вибирає професію, пов’язану з ризиком, або веде «екстремальний» спосіб життя.

3. Герої письменників «втраченого покоління» часто живуть поза своєю батьківщиною, саме поняття рідної домівки для них як би не існує: це люди, що втратили почуття стабільності, прихильності до чого б то не було.

4. Оскільки провідним жанром літератури «втраченого покоління» є роман, герої обов’язково проходять через випробування любов’ю, але відносини закоханих приречені: світ нестабільний, нестійкий, тому і любов не дає героям відчуття гармонійного буття.

5. Моральні та етичні переконання героя, як правило, небездоганні, проте письменник не засуджує його за це, т. К. Для людини, яка пройшла через жахи війни або вигнання, багато цінностей втрачають свій традиційний сенс.

Афонина Анна.

# data[].attributes.body
Іван Бунін

# data[].attributes.attachment_link.title
Максим Горький.pptx

# data[].attributes.attachment_link.title
булгаков.pptx

# data[].attributes.headline
Олександр Купрін

# data[].attributes.body
Олександр Купрін