# data[].attributes.body
El clima peninsular durante el Mioceno y el Plioceno era más caluroso y húmedo

# data[].attributes.body
Los ecosistemas forestales miocenicos y pliocenicos de la península ibérica estaban conformados por bosques nubosos

# data[].attributes.body
El paleolític és una etapa de la prehistòria dels humans caracteritzada per l'ús d'instruments de pedra tallada, encara que també s'utilitzaven altres matèries primeres orgàniques per construir diversos estris: os, banya, fusta, cuir, fibres vegetals, etc...
És el període més llarg de la història humana, ja que s'estén des de fa 2,5 milions d'anys fins fa uns 9.000 aproximadament i es divideix en tres fases: el paleolític inferior, el paleolític mitjà i el paleolític superior, al qual s'afegeix un període terminal anomenat epipaleolític.

# data[].attributes.headline
El poblament d'homínids de la península Ibèrica es remunta al paleolític. Les primeres restes d'homínids han estat descobertes en diversos llocs de la península.

# data[].attributes.subject
El poblament d'homínids de la península Ibèrica es remunta al paleolític. Les primeres restes d'homínids han estat descobertes en diversos llocs de la península.

# data[].attributes.body
L'homo Sapiens Sapiens
Es una subespècie de  l'homo Sapiens,  l'única que encara sobreviu de tot el  gènere Homo i dels homínids. També anomenat home de Cro-Magnon (França), nom que prové d'un jaciment de la Dordoña francesa, on es van trobar restes d'homo Sapiens a l'any 1868.
L'homo Sapiens Sapiens es l'antecessor directe de l'home actual. Homo Sapien Sapiens significa "home que pensa ".
Es va estendre per tot el globus terraqui, conquerint  territoris no habitats anteriorment per cap homínid.
Va aconseguir de sobreviure en medis molt diferents, gràcies a una gran capacitat d'adaptació, que va afavorir la seva supervivència com a espècie.

# data[].attributes.body
Es un dels jaciment arqueològics mes importants de la península ibèrica amb troballes de fa mes d'un milió d'anys. Esta situat a Burgos i fou declarat Patrimoni de la humanitat al 2000.

# data[].attributes.body
El Paleolítico inferior es una extensa época que en la península ibérica, según se ve en el gráfico, arranca hace 1.350.000 años y abarca hasta 130.000 años a.C. (aprox.), época en la que se sitúa el inicio del Paleolítico medio. Se correspondería con los periodos del Pleistoceno inferior (o más antiguo) y medio. El primero tendría un clima cálido semejante al mediterráneo actual, en el que la regularidad y el caudal de los ríos, mayor en la vertiente atlántica que en la mediterránea, facilitó la deposición de los sedimentos en formaciones de terrazas fluviales. La fauna asociada a estas condiciones era semejante a la de la actual sabana africana, con grandes mamíferos, como elefantes, panteras, tigres dientes de sable, hipopótamos, cebras y hienas. En el segundo, harán acto de presencia las glaciaciones, que modifican los ecosistemas y, con ello, toman el relevo mamíferos como los osos de las cavernas, rinocerontes y mamuts.

# data[].attributes.attachment_link.description
Presentación cartográfica de la prehistoria, que incluye, entre otros los yacimientos peninsulares

# data[].attributes.headline
La prehistòria de la península Ibèrica comença amb l'arribada dels primers homínids fa 1.200.000 anys, i acaba amb les guerres púniques, quan el territori entra en els dominis de la història escrita.

# data[].attributes.subject
La prehistòria de la península Ibèrica comença amb l'arribada dels primers homínids fa 1.200.000 anys, i acaba amb les guerres púniques, quan el territori entra en els dominis de la història escrita.

# data[].attributes.headline
Les primeres eines a la Península Ibèrica

# data[].attributes.subject
Les primeres eines a la Península Ibèrica

# data[].attributes.body
Les primeres eines que es van trobar a la Península Ibèrica, es van trobar fa casi un milió d’anys a l’Alcarria,  aquests es tracten d’uns instruments lítics de diferents tipus relacionats amb els primers humans de la Península, com el Homo Ergaster o el Homo Antecessor. També es van trobar empremtes que han ajudat a saber-ne l’ús.

# data[].attributes.body
hace mas de 1 millon de años que el homo llego a la peninsula iberica

# data[].attributes.body
Homo Antecessor. Possiblement  un dels primers homo que va viure a la Península Ibèrica (hi han evidències de presència d'homínids de fa uns 1'5MA). Va ser una possible evolució de l'Erectus i ancestre comú dels Heidelbergensis i Neandertals

# data[].attributes.body
Els canvis climatològics van provocar els seus efectes en la fauna ibèrica. En els períodes glacials dels animals característics van ser el mamut, el rinoceront llanut i el ren, espècies pròpies de nord que trobaven en la menor rigorositat del clima peninsular un aixopluc dels gels centreeuropeus. Durant els períodes interglacials el mamut meridional , l'elefant antic i el rinoceront de Merk van ser els animals de grans dimensions més abundants. També van existir altres espècies que van mantenir la seva presència de manera més o menys continuada malgrat els canvis climàtics; entre elles destacarien diferents tipus de lleopards, lleons, óssos, llops, hienes, cavalls, bisons, senglars, cèrvids i cabres.

# data[].attributes.headline
El poblament d'homínids de la península Ibèrica es remunta al paleolític. Les primeres restes d'homínids han estat descobertes en diversos llocs de la península. L'evidència significativa d'una continuada ocupació de la península per l'humà de Neandertal també ha estat descoberta. Els homo sapiens van entrar per primera vegada cap al final del paleolític. Durant un temps, neandertals i humans moderns coexistiren fins que el primers va ser portats finalment cap a l'extinció. L'humà modern continua habitant la península en els períodes del mesolític i el neolític.

# data[].attributes.subject
El poblament d'homínids de la península Ibèrica es remunta al paleolític. Les primeres restes d'homínids han estat descobertes en diversos llocs de la península. L'evidència significativa d'una continuada ocupació de la península per l'humà de Neandertal també ha estat descoberta. Els homo sapiens van entrar per primera vegada cap al final del paleolític. Durant un temps, neandertals i humans moderns coexistiren fins que el primers va ser portats finalment cap a l'extinció. L'humà modern continua habitant la península en els períodes del mesolític i el neolític.

# data[].attributes.body
A l’actual territori de Catalunya, i en l’àmbit dels anomenats Països Catalans, hi ha abundants mostres de jaciments paleolítics.

La resta humana més antiga que s’ha trobat a Catalunya, concretament a la Cova de l’Aragó (Rosselló), és l’anomenat home de Talteüll. Aquest individu, un home jove, va viure en ple Paleolític inferior, fa aproximadament uns 450.000 anys, i els experts l’han catalogat com un Homo Erectus. D’uns vint anys d’edat, l’home de Talteüll tenia el front enfonsat, estava mancat de mentó i presentava una capacitat craniana d’uns 1.050 cm3.

# data[].attributes.headline
Paleolític Mitjà (Fa entre 125.000 i 35.000 anys aprox.)

# data[].attributes.subject
Paleolític Mitjà (Fa entre 125.000 i 35.000 anys aprox.)

# data[].attributes.body
S'inicia amb el període interglacial (d'escalfament) Riss-Würm (125.000-80.000 anys), i continuarà amb les glaciacions würmianes.

# data[].attributes.headline
La Prehistòria a Catalunya (continuació)

# data[].attributes.subject
La Prehistòria a Catalunya (continuació)

# data[].attributes.body
Del paleolític mitjà, ha quedat establert que hi havia l'humà de Neandertal. D'aquesta època és la mandíbula de Banyoles, la dent incisiva inferior i la mandíbula de la cova del Gegant de Sitges, l'abric Romaní, les restes de la cova de les Teixoneres,el jaciment de la bòbila Sugranyes o la cova del Rinoceront.

En el neolític apareixen restes de sepultures de fossa. Cap al 6000 aC és quan es poden datar els primers dòlmens i altres monuments megalítics catalans. Juntament amb aquests, apareixen mostres de terrissa decorada amb petxines (ceràmica cardial).

Catalunya entraria en l'edat dels metalls gràcies al coure, poc abans del 2000 aC, amb influència de cultures de vas campaniforme europees.

L'arribada dels pobles indoeuropeus cap al 1000 aC significà un canvi profund en la tecnologia. Introduïren, per exemple, els ritus d'incineració (camps d'urnes), estengueren l'agricultura i la ramaderia i introduïren l'ús del ferro (edat hallstàttica), encara que aquest ús no arrelà fins a la influència de les cultures gregues i fenícia.

# data[].attributes.body
Al paleolític l'home va inventar la pintura rupestre, en el neolític van fer monuments i armes artesanes, l'art ibèric es l'art de la península ibèrica i feien murs adovellats.

# data[].attributes.headline
Primeres pintures rupestres a la Península Ibèrica

# data[].attributes.subject
Primeres pintures rupestres a la Península Ibèrica

# data[].attributes.body
Els primers artistes que van pintar a les parets de les coves a Europa no eren Homo sapiens, sinó neandertals. És el que es desprèn de les anàlisis fetes a tres coves de la Península Ibèrica per un equip internacional. L'estudi endarrereix almenys vint mil anys l'edat d'aquest art prehistòric.

# data[].attributes.body
Les pintures rupestres més antigues de la Península Ibèrica

# data[].attributes.attachment_link.title
La obra de arte más antigua la hizo un neandertal | Materia

# data[].attributes.headline
Els neandertals van ser els primers artistes europeus 

# data[].attributes.subject
Els neandertals van ser els primers artistes europeus 

# data[].attributes.body
Les pintures a tres coves de la península tenen més de 64.000 anys d'antiguitat, quan l'Homo sapiens encara no havia arribat a Europa.

Els primers artistes que van pintar a les parets de les coves a Europa no eren Homo sapiens, sinó neandertals. És el que es desprèn de les anàlisis fetes a tres coves de la Península Ibèrica per un equip internacional. L'estudi endarrereix almenys vint mil anys l'edat d'aquest art prehistòric.
Fins ara, es creia que les pintures més antigues a les cavernes havien estat fetes per humans moderns, que van arribar a Europa fa uns 45.000 anys. Però mètodes per datació com el del carboni 14 poden produir errors en alguns casos. A més, si els pigments són minerals i no animals o vegetals no es pot aplicar.
Les anàlisis es van fer a tres coves: La Pasiega (Cantàbria), Maltraveiso (Extremadura) i Ardales (Andalusia), on hi ha pintures en vermell i en negre que representen animals, punts i figures geomètriques.

Els resultats assenyalen que les pintures tenen, com a mínim, 64.000 anys d'antiguitat. És a dir, no les van poder fer els humans moderns, que encara no havien arribat a Europa. Per tant, els seus autors van ser neandertals, una espècie propera a l'Homo sapiens però que es va acabar extingint.

# data[].attributes.body
Les seves impressionants pintures fan que siga considerada l'obra cabdal de l'art paleolític.

# data[].attributes.attachment_link.title
Altamira y el arte paleolítico vistos como hace 18.000 años

# data[].attributes.body
Els primers artistes que van pintar a les parets de les coves a Europa no eren Homo sapiens, sinó neandertals. És el que es desprèn de les anàlisis fetes a tres coves de la Península Ibèrica per un equip internacional. L'estudi endarrereix almenys vint mil anys l'edat d'aquest art prehistòric.

# data[].attributes.headline
Els primers artistes van ser els neardentals, no l'homo sapiens

# data[].attributes.subject
Els primers artistes van ser els neardentals, no l'homo sapiens

# data[].attributes.body
Ja que les pintures trobades a les coves de la península tenen més de 64.000 anys d'antiguitat.

# data[].attributes.body
Al Pla de l'Estany, concretament, a les coves de Serinyà, s'hi ha descobert una mandíbula d'un Homo Neanderthalensis del Paleolític mitjà en molt bon estat.
Aquelles coves són de gran valor i són el lloc que acull més fòssils de Neandertal de Catalunya, l'espècie humana anterior a la nostra.  El 2009, també s'hi van descobrir dues dents de Neandertal.

# data[].attributes.headline
Paleolític Superior (Fa entre 35.000 i 12.000 anys)

# data[].attributes.subject
Paleolític Superior (Fa entre 35.000 i 12.000 anys)

# data[].attributes.body
Coincideix amb les últimes fases de les glaciacions würmianes, finalitzant amb l'actual període interglacial. És el període on també comença a imposar-se l'Homo Sapiens com a única espècie del gènere Homo. Els Neandertals, Denisovans i altres espècies d'Homo compatibles s'havien hibridat amb els mateixos Sapiens, el que fa repensar en molts sentits els concepte d'extinció d'aquestes espècies, ja que en molts sentits formen part del llegat actual de la Humanitat.

# data[].attributes.headline
Fi de la Glaciació de Würm. Inici de l'actual període Interglacial / Holocè.

# data[].attributes.subject
Fi de la Glaciació de Würm. Inici de l'actual període Interglacial / Holocè.

# data[].attributes.body
Sobre el 10.000 ANE

# data[].attributes.body
Període de transició entre les formes de vides nòmades paleolítiques i les sedentàries pròpies del neolític

# data[].attributes.body
Un dolmen és una construcció pròpia del neolític (l'últim període de l'edat de pedra). Dolmen  prové del bretó i significa taula de pedra. Els dòlmens eren monuments fúnebres col·lectius. Es consideren una mostra primerenca d'habilitat en la construcció ja que s'havien de moure pedres de grans dimensions. A la fotografia veiem el Dolmen de Tella, al pirineu aragonès.

# data[].attributes.body
El neolític és un període de la prehistòria en el qual va tenir lloc innovacions d'una gran transcendència: els éssers humans descobreixen l'agricultura i la ramaderia, i es fan sedentaris, procés conegut com la revolució neolítica.

# data[].attributes.body
La agricultura era basanse en les plantacions de blat, blat de moro cebada arros etc

# data[].attributes.body
El canvi de vida nòmada a sedentari, associat a la domesticació d'animals i plantes, afavoreix pitjors condicions higièniques i a una major concentració de població en un mateix indret de forma permanent. Sumant l'existència de xarxes comercials entre poblats i cada cop més episodis de violència bèlica, els brots de malalties i també pandèmies, passaran a ser una constant a l'evolució humana.
Adjunto enllaç a un article de l'historiador Arnau Berenguer, on fa un repàs a diferents pandèmies que han atacat a la Humanitat.

# data[].attributes.body
Es caracteritza per la cultura dels sepulcres de fosses (4300-3100 a.C) Es tracta de fosses en les que es troben enterraments, la majoria individuals on la persona està enterrada boca a dalt amb els braços en el pit, el cap entre dues pedres i les cames arronsades ca a un costat. A la foto trobem el sepulcre de Savassona a Tavèrnoles (Ossona) una dona de 25 anys .

# data[].attributes.body
Fa uns 4.500 anys, grups descendents de pastors de les estepes d'Europa de l'Est van arribar a la península Ibèrica després d'una llarga migració pel continent. La irrupció dels successors dels yamnayas, l'antiga estirp que muntava a cavall i posseïa carros, va suposar l'eradicació dels homes locals, de manera que el seu llinatge va substituir gairebé totalment als de  cromosoma present fins llavors a la fi de Neolític. Res sembla indicar que la invasió fora forçosament violenta. De fet, el procés es va perllongar durant 400 anys. D'alguna manera, aquests genets van tenir un gran contacte amb les dones ibèriques. Potser elles els preferissin per la seva forta jerarquització social i l'establiment d'elits hereditàries.

# data[].attributes.headline
Els invasors que van eradicar als homes de la península Ibèrica fa 4.000 anys

# data[].attributes.subject
Els invasors que van eradicar als homes de la península Ibèrica fa 4.000 anys

# data[].attributes.body
Fa uns 4.500 anys, grups descendents de pastors de les estepes d'Europa de l'Est van arribar a la península Ibèrica després d'una llarga migració pel continent. De fet, el procés es va perllongar durant 400 anys. D'alguna manera, aquests genets van tenir un gran contacte amb les dones ibèriques. Aquesta és una de les conclusions més cridaneres d'un ampli estudi coliderat pel Consell General d'Investigacions Científiques i la Universitat de Harvard que dibuixa el mapa genètic d'Iberia durant els últims 8.000 anys.

# data[].attributes.body
La jerarquía social en la pensinsula ibèrica va ser el principi del patriarcat de la formació de imperis masius per la època que va començar en el 5000 al 1200 ANE.

# data[].attributes.headline
POBLES INDÍGENES A L'ANTIGA PENÍNSULA IBÈRICA

# data[].attributes.subject
POBLES INDÍGENES A L'ANTIGA PENÍNSULA IBÈRICA

# data[].attributes.body
Per molt profundes que fossin les transformacions que la romanització (i posteriorment la islamització, la Reconquesta i altres grans processos socioculturals de les successives edats històriques) va imposar a la configuració històrica a la península ibèrica, el substrat previ, determinat pels segles en què els "pobles indígenes" van ocupar el territori, pot detectar-se en notables pervivències. Per exemple, s'ha comprovat que la toponímia peninsular es divideix, a grans trets, en tres zones: una cèltica, amb predomini de l'sufix - briga , un ibera, amb predomini de l'arrel iltr - iltur , i una tartèssia, amb predomini de els sufixos - ipus - ippo i- oba - uba .

# data[].attributes.body
El nom "iber" era com els grecs anomenaven a la gent que vivia a la Península ibèrica sobretot els que vivien al llevant sud. Era un nombre incomptable de tribus que tenien en comú parlar mes o menys la mateixa llengua. Eren Sedentaris, era una societat jeràrquica i eren pagans (no pertany a cap de les religions monoteistes com són l'islam, el cristianisme o el judaisme. ...).Els poblats ibers dominaven els terrenys i camins del voltant i estaven envoltats de muralles i torres, aixecades directament sobre el terreny, amb unes primeres fileres de pedres de mida molt gran, sense fonaments.

# data[].attributes.body
Període de transició entre les cultures prehistòriques i les històriques. Aquestes últimes fan ús de l'escriptura. Dels Ibers actualment podem "llegir" les seves paraules, però no entenem què signifiquen les seves paraules.

# data[].attributes.body
A la península ibèrica preromana es parlaven diverses llengües i hi havia diverses escriptures. D'entre totes, l'escriptura ibèrica és la que va tenir més extensió, tant geogràfica com cronològica, difonent-se fins i tot en àrees de parla celta i en plena ocupació romana. Actualment es coneixen més de 2000 textos escrits en signari ibèric en tota mena de suports: pedra, coure, plom, ceràmica gravada i pintada. Això ens indica que era una escriptura ben coneguda que gaudia de prestigi i que tenia múltiples usos socials.

La diversitat enorme de suports en els quals trobem escriptura, així com la seva àmplia difusió i usos, demostren que es tracta d'una escriptura consolidada.Una de les complexitats de l'escriptura ibèrica és que es tracta d'un sistema híbrid, semisil·làbic, que barreja caràcters que tenen valor alfabètic amb d'altres que tenen valor sil·làbic:

signes alfabètics per a vocals i consonants continues (líquides, sibilants, ròtiques i nasals)

signes sil·làbics (consonant + vocal) per a les oclusives

Fins no fa gaire es creia que l'iber no distingia les oclusives sordes i sonores però darrerament les investigacions han confirmat que a la zona nord-oriental hi ha un signari dual que sí que les diferencia. Es troba des del sud de França (Rosselló i Llenguadoc), als Pirineus, a l'interior i a la costa de Catalunya i a zones de Castelló i València (Llíria). Sembla fins i tot que els celtibers van copiar aquest signari dual adaptant-lo a la seva llengua.

# data[].attributes.body
Aquí veurem com l'art dels ibers va retratar un tipus de vestimenta i pentinat per a cada edat.

Els nadons van ser rarament representats, la qual cosa suggereix poc interès per la imatge social de la infància. Quan apareixen, ho fan en santuaris i associats a ritus de protecció, ja que pertanyen a un grup d'edat fràgil, subjecte a un alt índex de mortalitat. Tampoc sol haver interès a diferenciar el seu sexe, però sí que es mostren amb vestits propis de l'edat: un tipus de tela que envolta totalment a la figura, per evitar possibles rascades.

Quan els nens i les nenes van creixent la seva imatge es perfila a poc a poc, integrada en pràctiques socials i rituals. Alguns trets defineixen aquest ideal i un dels més destacats és el pèl. La joventut es representa amb un tipus de pentinat que, un cop assolida l'edat adulta, s'abandona, fins i tot a vegades dins d'un ritual. En algunes imatges, nens i nenes es presenten amb dues llargues trenes que els arriben a el pit i que acaben en dues boles o cèrcols.

Però l'edat més representada en l'imaginari iber és l'adulta. Vestit i pentinat diferencien els homes i dones en la seva maduresa. Per exemple, la dona ibera vesteix llargues túniques de lli o de llana que en ocasions van decorades amb sanefes pintades o teixides amb fil de color. La riquesa de la peça depèn de l'estatus social i de la funcionalitat de l'vestit. Les peces s'acompanyen de vels i mantells, recolzats sobre el tocat. La diversitat de vels és àmplia, com la dels tocats: diademes verticals o en aurèola, còfies, turbants rodons, etc. Els pentinats són tan diversos que és difícil classificar-los. Trenes enrotllades al cap, tirabuixons, cabells llisos solt, recollit sota el clatell ... Un dels més característics és el recollit per mitjà de rodets a banda i banda de la cara, com el de la famosa Dama d'Elx, i que ens recorda formalment a el de la princesa Leia. Un altre aspecte de l'abillament femení és la joieria: collarets de tot tipus, pendents (entre els quals destaquen els cèrcols), braçalets, anells, polseres, agulles o fermalls.

# data[].attributes.body
La economia en aquell temps es basava en l'agricultura i la ramaderia, encara que també amb el comerç, productes artesans i minerals que intercanviaven amb comerciants estrangers.

# data[].attributes.body
Les necròpolis excavades mostren que els ibers cremaven els seus morts i dipositaven les cendres directament a terra dins d'una urna o gerra de ceràmica.
Són poques les que s'han pogut excavar de manera científica ja que en gran nombre van ser destruïdes per les feines agrícoles; a més, mai tenim l'associació de la necròpolis amb el seu poblat corresponent, el que seria molt profitós per a la recerca, pel seu caràcter complementari.

En molts casos, les incineracions masculines van acompanyades de les armes personals, com ara espases, cascs, cuirasses, llances o escuts.
Aquest ritual era una herència dels pobles arribats a final del segon mil·lenni, els indoeuropeus, que van ser una de les aportacions essencials per a la formació de la civilització ibèrica.

El mateix podriem dir pel que fa al món de les creences. Troballes com els cranis enclavats d'Ullastret demostren que aquestes aportacions culturals per part de la gent de l'altra banda dels Pirineus van ésser molt més importants que el que es pensava fins no fa gaire anys.

Al seu costat, els pobles navegants mediterranis també van portar les seves idees i creences i van influir en la formació de la religió ibèrica.

L'essència d'Artemis, principi de la fecundidat, la deesa mare donadora de vida, podia haver existit també entre els indígenes amb anterioritat a l'arribada dels grecs, donada la seva presència a totes les civilitzacions des del neolític. El caràcter popular i la ràpida assimilació d'aquest culte es demostra per les nombroses troballes en els poblats més especialitzats en el comerç internacional de cremadors de perfum de terrissa en forma de bust de Demèter, la deesa dels cereals i de la procreació en general.

És possible que les banyes de cérvol trobades en una sitja propera a l'àrea sacra d'Ullastret pugui significar que algun dels temples de l'acròpolis del poblat fos dedicat a Artemis, deessa que tenia l'animal com a tòtem associat.

No estranya gens aquest fet en un poblat indigeta tan hel·lenitzat com Ullastret, centre de redistribució per tot el Baix Empordà dels productes colonials arribats a Empúries, la colònia per on aquest culte a Artemis havia arribat a la Península, tal com ens diu el geògraf grec Estrabó.

Si ens referim als púnics, les figuretes del semidéu Bes, protector de la llar i del matrimoni, són una bona mostra del caràcter universal d'aquests principis. Així doncs, com en els altres aspectes de la seva cultura, la religió i el pensament ibèric destaquen també pel seu caràcter sincrètic.

Pel que fa a les creences de les tribus del territori català, els laietans dels poblats de La Penya del Moro, a Sant Just Desvern, del Turó de Can Oliver, a Cerdanyola o els de Calafell, enterraven un cabrit o una ovella, algunes vegades només el crani i les potes de l'animal, sota el terra d'algunes habitacions; es considera que es tracta de sacrificis fundacionals en motiu de l'aixecament d'un nou habitatge.
El ritual més interessant que es produeix en aquests poblats és el dels enterraments infantils sota el terra de les cases. Molt estès a la Mediterrània fins a temps recents, era un costum heredat del Pròxim Orient antic, i aquestes inhumacions d'infants poden haver arribat a les costes catalanes tant a través dels comerciants fenicis com dels grecs.

En canvi, una tradició d'origen continental, clarament cèltica, és la del culte al crani, ben documentada entre els indigets de l'Empordà. La decapitació i posterior empalament amb llargs claus de ferro de cranis masculins, potser enemics, associats en algun cas a edificis culturals, devia anar acompanyada d'algun tipus de ritual.

# data[].attributes.body
Els ibers van mantenir certa cohesió cultural entre els segles VI i II a. C., però a partir de la conquesta romana van perdre la seva identitat, costums, idioma i escriptura per romanizarse.

Els ibers vestien amb senzillesa i comoditat . Usaven una túnica de lli amb mànigues fins a mig braç, la de les dones fins als peus i la dels homes fins als genolls, decorada amb sanefes pintades i brodats i cenyida per un cinturó.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.
En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

# data[].attributes.body
En les planes fluvials dels ibers conreen cereals i lleguminoses; a les muntanyes pasturen els seus ramats. Només roturan les planes properes als poblats . La resta de l'paisatge el senyoreja el bosc. A partir del s. V a. C. les tècniques de cultiu milloren amb la incorporació de l'arada de reixa metàl·lica tirat per bous o muls.

Només quan els animals són vells i improductius, o excedents de ramat, els sacrifiquen per aprofitar la carn, les pells i les banyes.

La ramaderia ibera és la pròpia d'un país mediterrani.Tenen cavalls, muls, ases, ovelles, vaques, porcs i gallines. Aprecien els animals que proporcionen productes secundaris (llet, llana, fem, força de treball), i només quan són vells i improductius, o excedents de ramat, els sacrifiquen per aprofitar la carn, les pells i les banyes.

Els diferents pobles ibèrics, des del sud de França fins al Algarve portuguès, no parlaven un idioma comú, sinó una sèrie de dialectes més o menys emparentats i de difícil interpretació.
Els tartessis i els ibers llevantins parlaven llengües preindoeuropeas. Per acabar de confondre, aquests idiomes s'expressen en diferents sistemes d'escriptura.

# data[].attributes.body
Les dones eren més o menys importants segons l'estatus que tenien. Les dones de l'aristocràcia o dels grups gentilicis que tenien poder eren molt importants a l'hora de prendre decisions sobre l'economia, temes socials o honorífics. Ho sabem per les restes que hem trobat als seus aixovars de les tombes. També en les tombes de les dones s'hi troben elements com a les dels homes, així com armes, objectes personals o vaixelles de ceràmica. La dona era una part molt important en el treball, treballava en l'agricultura igual que l'home i sobretot en les èpoques de guerra.

# data[].attributes.body
Els ibers són 1 conjunto de pobles que les fonts Classiques identifiquin la costa oriental de la península Ibèrica amb AQUEST nom, almenys de l'segle vi aC ençà: elísics, sòrdons, ceretans, airenosis, Andosins, bargusis, ausetans, indigets, castellans , Lacetans, laietans, cessetans, ilergets, iacetans, suessetans, sedetans, ilercavons, edetans, contestans, oretans, bastetans i turdetans.

# data[].attributes.body
Es tractava d'un mosaic de pobles rivals entre si, amb poblats en turons, dotats de sòlids sistemes de defensa, com els de Azaila i Ullastret. Les cases eren de planta quadrada o rectangular, distribuides de forma irregular, amb carreres estrets i turtosos. A les afores dels poblats, es trobaven  les necrópolis, on els morts, després de ser incinerats, eren dipositats en urnes envoltades d'un aixovar funerari que variava segons la riquesa, on destaquen les armes, com l'espasa ibèrica o falcata. Dos recipients funeraris destacats són les escultures de la Dama d'Elx i la Dama de Basa, totes dues amb una cavitat posterior per dipositar les cendres.

# data[].attributes.body
La dama d’Elx es una escultura íbera del segle IV a. C. (aproximadament) feta de pedra calcària trobada a l’Alcúdia d’Elx. La dama d’Elx és una escultura de fama mundial actualment exposada al museu arqueològic nacional de madrid. Aquesta escultura representa una dona de faccions molt perfectes, probablement idealitzades, i ricament abillada. Actualment es representa com una dama de l’aristocràcia íbera.

# data[].attributes.headline
L’ esfinx de Balazote (la bicha de Balazote)

# data[].attributes.subject
L’ esfinx de Balazote (la bicha de Balazote)

# data[].attributes.body
L’ esfinx de Balazote (la bicha de Balazote) es una escultura íbera de pedra calcaria de finals del segle VI a. C. trobada a Balazote. El cos representa un toro en repós i lcap es el d’un ome barbut amb unes petites banyes i unes orelles de bou que presenta característiques de els escultures gregues arcaiques

# data[].attributes.body
Les dones tenien una funció força important en les cerimònies religioses. Les sacerdotesses participaven en els rituals, les festes, i els sacrificis que feien per aconseguir els favors dels deus. Estaven relacionades amb el món irracional, místic i màgic. Eren considerades mediadores entre l'home i els deus. Es creu que el sacerdoci estava solament compost per dones i que hi havia una gran varietat de divinitats femenines. També s'han trobat moltes figures en forma de dona.

# data[].attributes.body
La seva economia, es basava en l'agricultura i la ramaderia, encara que també amb el comerç, amb productes artesans i minerals que intercanviaven amb comerciants estrangers. Per influencia fenícia o grega, tenien un sistema monetari i s'encunyaven moneda pròpia.

# data[].attributes.body
Les necròpolis excavades mostren que els ibers cremaven els seus morts i dipositaven les cendres directament a terra dins d'una urna o gerra de ceràmica.
Són poques les que s'han pogut excavar de manera científica ja que en gran nombre van ser destruïdes per les feines agrícoles

En molts casos, les incineracions masculines van acompanyades de les armes personals, com ara espases, cascs, cuirasses, llances o escuts.

Però el ritual més interessant que es produeix en aquests poblats és el dels enterraments infantils sota el terra de les cases. Molt estès a la Mediterrània fins a temps recents, era un costum heredat del Pròxim Orient antic, i aquestes inhumacions d'infants poden haver arribat a les costes catalanes tant a través dels comerciants fenicis com dels grecs.

# data[].attributes.body
Les cases estaven construïdes amb fang i totxos les cases acostumaven a ser petites, normalment de tres habitacions i gairebé sempre tenien un magatzem subterrani.

Els carrers eren estrets i no hi havia grans places.

# data[].attributes.body
A les planes al·luvials els ibers conreen cereals i lleguminoses
Els ibers solen sembrar alternativament cereals (ordi, blat) i lleguminoses (faves, llenties). D'aquesta manera es permet la recuperació de camp sense necessitat de el guaret. Solen combinar el blat nu i l'ordi vestit, però també coneixen cereals com el mill i la civada.Només quan els animals són vells i improductius, o excedents de ramat, els sacrifiquen per aprofitar la carn, les pells i les banyes.

# data[].attributes.body
Entre el segle VI i el segle III a.C els Celtes, que venien del centre d’Europa es van instal·lar a la Península Ibérica.

Els seus poblats es deien Castres i estaven emmurallats i situats en zones elevades i fàcils de defensar.

Els seus poblats estaven formats per; edificis públics, cabanes, clos del bestiar, muralla i fossat.

Habitaven el centre, oest i nord de la península.

Vivien en poblats i cases de forma circular.

Eren nòmades.

Elaboraven peces de ceràmica i teixits de llana. Dominaven la metal·lúrgia i fabricaven eines i armes de bronze i ferro.

No coneixien l’escriptura ni la moneda.

Els celtes eren un poble rural i guerrer, però també van ser un poble  que va destacar en l’art de l’orfebreria (braçalets i collarets) i de la forja (armes, cascos, punyals, escuts…).

Eren famosos en la construcció de carros.
Noelia Terrones Jiménez

# data[].attributes.body
La vestimenta cèltica de les diferents societats indoeuropees era molt uniforme, els acolorits abillaments dissenyats amb quadres o barres, eren fets amb llanes o fils vermells, grocs i blaus, encara que, els nobles vestien vestits de seda amb fils daurats i brodats.

Els homes cèltics solien portar pantalons subjectes als turmells, en la part superior portaven una túnica curta brodada i amb serrells, que els queia fins als genolls, recollida amb un cinturó que era adornat amb incrustacions de bronze i un saquet.

A més, tenien gust per adornar-se amb joies, polseres, collarets o fermalls, i per sobre del vestuari, es cobrien amb mantells de llana d'ovella.

La vestimenta cèltica femenina es caracteritzava per l'ús d'extenses

túniques, subjectes amb un cinturó, i sobre les espatlles un mantell que cobria el cos. La faldilla ampla de quadres enrotllada a la cintura i que ensenyaven el turmell.

Igualment, usaven tot tipus de joies com a collarets, braçalets, polseres de turmell i fermalls, que acompanyaven amb un lleuger maquillatge facial fet d'extracte de maduixes.

# data[].attributes.body
1. Els nom dels celtes li van posar els historiadors i els linguistesper descriure al poble o als pobles, de l'edat de ferro que parlaven llengües  celtes que es una de les branques de la llengüa indoeeuropea.
2. Actualment celta es un concepte linguistic, però segueix significant precaució.
3. Els celtes no construien temples, la natura era el seu santuari.
4. Tenien llacs tan cristalins que creien que eren aigües màgiques i curatives, moltes vegades oferien als deús i fades que hi vivien.
5.També tenien certa por als boscos .
6. Van conservar els monuments dels neandertals perque creien que eren els portals a un altre món.
7. La música celta més primitiva es transmitia de forma oral.
8. Amb les sabatilles " pumps " . La seva dansa estava caracateritzada perque els ballarins feien grans salts i puntes amb els peus.
9. Amb les sabates " jig " .  Dansa caracteritzada pels picaments de peus que realitzen als ballarins.
10 .  Els guerrers celtes eren molts habils i el seu valor en el camp de batalla era gairebe sobrenatural.
11. Tenien molts simbols.

# data[].attributes.body
Els celtes tenien molts simbols i cadascun tenía un signe diferent :
1. Triskel : És una espiral  de 3 que representa l'aigua, l'aire i el foc.
2.  Espiral : L'espiral no te ni principi ni final, i representa la vida eterna.
3.  El nus :  El nus de l'amor entrellaça per a sempre a les parelles.
4. La creu :  La creu celta representava un simbol de protecció divina.
5. Triqueta : Representava les forces de la natura :  el cel, el mar i la natura.
6. Crann Bethaah : O arbre de la vida, representa el món dels esperits.
7. Wuivre : Són dos serps entrellaçades entre si, i simbolitzen la força de la terra .
8. Awen : Awen en gaelic significa inspiració. Aquest simbol representa l'harmonia entre l'oposat.
Aquestos són tots els simbols que tenien els celtes.

# data[].attributes.body
En temps antics els celtes van arribar cap al 1200 aC a Europa i cap al 900 aC a la Península Ibèrica, eren un cert nombre de pobles interrelacionats entre ells que habitaven a Europa central.
La dona a la societat, estava molt ben considerada, ja que no hi havia el masclisme d'altres pobles de l'època, com els romans. Al contrari les dones celtes feien el servei militar i anaven a la guerra.Eren inclús més bones a la batalla que els homes.
Les dones celtes es podien casar amb qui elles desitgessin, i podien rebutjar fins i tot a prínceps i grans guerres.
Les dones celtes podien anar a la guerra i heretar terres (fins i tot tenint germans barons)
Hi havia matrimonis en els quals manava la dona i matrimonis en els quals manava l'home.
Va haver-hi moltes reines celtes importants, així com grans guerreres, druïdesses( o sacerdotesses que van donar la seva vida als déus i que podien arribar a ser molt influents).
El divorci també existia a la societat celta.

# data[].attributes.body
Els vetons eren un poble probablement celta de la província de Lusitània. El seu territori, Vetonia, era creuat pel Tajo i el Duero el separava de la terra dels asturs

# data[].attributes.body
Període de la Història caracteritzat per l'aparició de l'escriptura i l'extensió dels estats, els quals sovint es poden considerar imperis. L'esclavisme i les guerres van ser algunes conseqüències d'un moment d'increment de les jerarquies socials.

# data[].attributes.body
1.- Els fenicis: proveníen de les costes de l'actual Líban. Eren grans navegants i excel.lents constructors de vaixells i bons comerciants. A la península van fundar alguns enclavaments comercials.Van mantenir relacions comercials amb els Tartessos. Van arribar al s.IXaC.

2.- Els grecs: Arrivaren a partir de l'any 600 aC, interessats en el comerç del metall, espart i sal. La colònia grega més importants va ser Empòrion (Empúries).

3.- Els cartaginesos: Eren els successors dels fenicis i procedien de Cartago. Van fundar moltes colònies al Mediterrani occidental com ara Cartago Nova i Ebussus (Eivissa). La colonització va tenir un caràcter militar que va xocar amb els romans i van pactar amb ells els límits de la seva expansió, però Anníbal va trencar el pacte i va originar ls II guerra púnica. Desprès de la tercera, els romans van vèncer definitivament els cartaginesos i van extendre el seu poder sobre la Mediterrània occidental.

4.- Els Romans: van desembarcar a Empúries el 218 aC. Van vèncer els cartaginesos i els van expulsar de la península. Els romans van conquerir la península entres fases.

# data[].attributes.headline
Colonització fenícia (1200 a. C. 539 a. C.)

# data[].attributes.subject
Colonització fenícia (1200 a. C. 539 a. C.)

# data[].attributes.body
La colonització fenícia a la Península Ibèrica es produeix a partir de la s. XI a. C., en un període en el que l'escriptura alfabètica s'havia generalitzat per complet. Els fenicis entren en contacte amb la península, principalment les zones de Cadis (on està documentada arqueològicament la colònia de Gades) i Huelva.
No obstant això, fins al s. VIII a. C. no hi ha testimonis materials per parlar d'una veritable colonització de les costes andaluses i de sud-est peninsular. Ara poden reconèixer els primers assentaments de poblament i comerç en àmplies zones, des de la costa malaguenya fins a la desembocadura del riu Segura, a Guardamar. Aquests contactes colonials i comercials provocaran el desenvolupament de les societats indígenes de sud que, unit a l'impacte colonial i comercial grec, potenciaran el fenomen orientalització a la Península i poc després l'eclosió de la cultura ibèrica. Durant aquests primers segles de contactes la pauta colonitzadora vindrà des de les ciutats-estat fenícies de la Mediterrània Oriental, amb l'eix principal a la ciutat de Tir.
A partir de mitjans de s. VI a. C. la influència colonial fenícia es redueix dràsticament al sud degut, sobretot, a la caiguda de la metròpoli de Tir sota el domini dels reis assiris.

# data[].attributes.body
No es sap com li deien els ibers o els celtes a la terra on vivien, però si que sabem com li deien els fenicis: I-span-ya o Spania, que en la seva llengua sembla que volia  dir "terra de conills" ja que havien molts, encara que també podria significar "terra del nord" o "terra de metalls".
Els grecs li deien Iberia perquè escoltaven molt la paraula "iber" entre la gent que hi vivia allà, mentrestant els romans el coneixien com a "Hispania", adaptant el llatí  la paraula que feien servir els fenicis.
La paraula que ha acabat desenvolupant fins a ser Espanya.

# data[].attributes.body
Les activitats comercials de les tribus gregues des del seu nucli originari van portar els grecs instal·lar-se en colònies  al voltant de tota la Mediterrània i del  mar Negre.  I van fundar les actuals ciutats de Roses i Empúries, en Girona

# data[].attributes.headline
Sabies que a la Península Ibèrica, l'Edat de Ferro va començar molt abans?

# data[].attributes.subject
Sabies que a la Península Ibèrica, l'Edat de Ferro va començar molt abans?

# data[].attributes.body
Unes àmfores fenícies trobades al complex de Sant Jaume a Alcanar (Tarragona) suggereixen una antiguitat d'entre 675-650 i 575/550 anys a aquest assentament de la Primera Edat de Ferro. No obstant això, un nou estudi arqueomagnético descrit en una investigació en la qual participen la Universitat Complutense de Madrid (UCM) i l'Institut de Geociències (UCM-CSIC) situa en prop de cent anys abans, és a dir al segle VIII aC, el inici de l'última Edat dels Metalls.

# data[].attributes.body
1. Les poblacions es situen en llocs estratègics per defensar se i en espais òptims per la agricultura i ramaderia

2. Van ser un conjunt de pobles independents entre si, a l’estil de les polis gregues, que compartien els trets bàsics d’una mateixa cultura.

3. També destacaven la seva activitat tèxtil, que era una tasca domèstica, i la producció metal·lúrgica i ceràmica

4. La societat ibèrica tenia una certa jerarquització. Els seus cabdills eren escollits probablement entre l’aristocràcia guerrera que va anar desenvolupant-se en el si dels pobles ibèrics. Per sota d’aquests grups dominants hi havia els artesans, especialitzats en el seu treball, i més avall, la gran massa de camperols.

5. Existia l’esclavitud.

6. La religió era naturalista, basada en l’agricultura, ramaderia i guerra.

7. No tenien temples.

8. Realitzaven la cremació dels cadàvers.Després enterraven les cendres al costat d’objectes personals.

9. El llop, el porc senglar, l’àguila i el lleó eren animals sagrats.

10. Els homes es dedicaven a la defensa i oficis de mineria i construcció. Les dones feien feines domèstiques i cura dels fills.

# data[].attributes.body
L'escriptura ibera tenia 28 signes que estaven formats per una barreja de síl·labes i lletres. Els experts saben pronunciar cada signe però no saben traduir els textos per saber que diuen.

# data[].attributes.body
Emporion va ser fundada pel Grecs l'any 600 a.C i ràpidament es va convertir en una colònia molt pròspera. El comerç va ser l'activitat econòmica més important. Als Grecs importaven productes de luxes i exportaven metalls. Allà van fundar un poblet que es diu "Palaia Polis" (Sant Martí d'Empúries)

# data[].attributes.body
l Vivien a les terres costaneres que hi ha entre els rius Tordera i Llobregat, una de les zones més poblades de l'antiguitat. Tenien assentaments fortificats als turons de la serralada litoral i granges a les planes.
El vi era el seu producte estrella, però els romans deien que no era gaire bo.
Els poblats més grans eren el de Barkeno i el de Burriac.

# data[].attributes.body
Van ser un poble iber de la Tarraconense que habitava a les planes del vall de l'Ebre, al sud dels Pirineus i entorn del curs baix del Segre i el Cinca.
Varen batre moneda amb la llegenda iltiŕkesken, que se sol traduir '[moneda] dels ilergets.
Van ser una de les tribus mes destacades i van ser una tribu molt guerrera. L'any 195 aC es van revoltar contra els romans, al capdavant d'un conjunt de tribus iberes força poderoses, però van perdre.

# data[].attributes.body
L'Ebre era l'únic riu en el que es podia navegar amb vaixells grans de l'època, i els ilercavons en controlaven els punts estratègics a tocar de la desembocadura. Es van enriquir amb el comerç que hi havia a la zona. Ho demostra el tresor de monedes i vaixelles de plata que es va trobar al Castellet de Banyoles.

# data[].attributes.body
A Catalunya es coneixen pocs poblats d’aquest període. Entre ells els dos d’Ullastret, en els quals les excavacions han permès documentar l’evolució des dels establiments pre-ibèrics fins als inicis de la romanització.

Els poblats de l’ibèric antic correntment continuen estant situats a la plana, però es comencen a establir en llocs elevats.

Durant l’ibèric antic s’adopta l’ús del torn ràpid per a la fabricació de ceràmiques, que amb molta freqüència es decoren amb motius pintats, que seguien models ibèrics del sud-est de la península. També s’imiten les ceràmiques grises que es fabriquen a les colònies gregues òssies del golf de Lleó. Es desenvolupa la metal·lúrgia i ús del ferro.

# data[].attributes.headline
Primeras monedas en arribar a Hispania. Segle V a.c

# data[].attributes.subject
Primeras monedas en arribar a Hispania. Segle V a.c

# data[].attributes.body
Las primeras monedas en ser utilitzades a  España  van ser  les monedas d'Emporion que van sortir  de colonias gregues en el segle  V a.c. També van arribar unes monedes anomenades Rode.

# data[].attributes.body
Va ser una ciutat formada per una fortificació amb muralles de 8 metres, amb un fossar també tenia edificis nobles i dos cisternes per la recollida d'aigua de la pluja i una àrea sagrada amb dos temples.
el seu millor moment va ser al segle lV aC i va ser abandonada al segle ll aC.

# data[].attributes.body
Història antiga de la península ibèrica és la subdivisió de la ciència histórica1 i la periodització de el temps històric corresponent a l'Edat Antiga general i limitada espacialment a la península ibèrica

# data[].attributes.body
Cronològicament comença a finals de l'II i començaments de l'I mil·lenni a. C., quan comença a haver-hi referències a aquesta regió en fonts escrites -el que pròpiament és protohistòria de la península ibèrica, atès que no es van produir localment, sinó en altres -, i acaba en l'Antiguitat Tardana, amb el declivi de l'Imperi romà -des de la crisi de segle III, la invasió dels pobles germànics -any 411- i l'assentament definitiu de la Hispània visigoda, que va perviure fins a l'any 711. ni el començament ni el final de l'edat antiga a la península ibèrica van significar talls bruscos, sinó seculars períodes de transició.

# data[].attributes.body
Es coneix com a conquesta romana d'Hispània a el període històric comprès entre el desembarcament romà a Empúries (218 a. C.) i la conclusió de la conquesta romana de la península ibèrica amb la fi de les guerres càntabres per César Augusto (19 d. C ).

Aquests més de dos-cents anys els podem dividir en tres períodes:

Primer període (218 a el 133 a.C.):

Al perdre la II Guerra Púnica, els cartaginesos es dediquen a conquerir Hispània, per tal d'obtenir recursos (plata, or, cavalls, etc.).El general cartaginès Aníbal avança amb les seves tropes a través d'Hispània a Itàlia. És el moment en què un exèrcit romà, al comandament d'Escipió, entra a Hispània, desembarcant a Empúries decidit a tallar la rereguarda a Aníbal, però arriba tard. Es dedica a conquistar els territoris que dominen els cartaginesos a Hispània (la Mediterrània i Andalusia). Al 206 conquesta Cadis.
L'any 197 els romans organitzen el territori conquerit en dues províncies: La Citerior (La costa, des dels Pirineus a Andalusia) i la Ulterior (Andalusia

- Guerres Lusitanas (155 a.C. - 139 a.C.)
Les mantenen la República romana amb un conjunt de pobles de l'oest de la península ibèrica, als que els propis romans anomenaven lusitans, i el territori va ser incorporat a la província anomenada Hispània Ulterior.

- Guerra Celtibérica. (154 a.C. - 133 a.C.)
Es coneix com a guerra numantina al últim conflicte que va tenir lloc a Hispània entre la República romana i les tribus celtíberes que habitaven els voltants de l'Ebre. Aquesta contesa es va resoldre després de vint anys de guerres intermitents.

Segon període (133 a l'29 a.C.)

Es produeixen algunes expedicions a Galícia i Nord de Portugal. La resta de les operacions militars no són de conquesta sinó que formen part de les guerres civils que aclaparen Roma per aquests anys (Sertori, Pompeu, Cèsar ...)

Tercer període (29 a l'19 a.C.)

L'emperador August decideix acabar amb les correries dels càntabres i asturs per l'altiplà i organitza l'atac a al Nord. Amb tres cossos d'exèrcit ataca per separat a càntabres, asturs i Galaics, i a el temps una flota desembarca a la costa. Les operacions, dirigides per l'emperador en persona i després per Agripa, van ser un èxit. L'any 19 acaba la conquesta d'Hispània.

# data[].attributes.body
Els romans no van arribar a Espanya per motius economics, sinó militars. Durant la Segona Guerra Púnica, el general cartaginès Hanníbal va dirigir-se des d'Hispània fins a Itàlia amb un poderós exèrcit per atacar Roma. Per fer-li front, el Senat va enviar els generals Escipió (fundadors de Tarraco) a combatre les forces cartagineses a Hispania.

Així, l’any 218 aC, un exèrcit romà va desembarcar a la ciutat aliada d’Emporion, i es va dirigir cap a Hispania; després d'expulsar els cartaginesos del nord de l'Ebre van establir el seu campament al lloc on més tard va créixer la ciutat de Tàrraco.

# data[].attributes.body
La centralització política i la interrelació econòmica existent entre les diverses províncies van afavorir el desenvolupament d’una cultura molt similar en tot l’Imperi. El procés d’adopció de la cultura romana pels diferents pobles de l’Imperi l’anomenem romanització.

En tota la part occidental, la cultura romana es va imposar sobre les indígenes, fins al punt que es va generalitzar el llatí, la llengua que parlaven els soldats conqueridors i punt de partida de moltes de les llengües actuals (italià, castellà, català, francès, etc.). Així, el llatí era la llengua emprada tant pel poble (amb molts dialectalismes segons la regió) com per la gent culta.

També es van adoptar les formes de vida dels romans i es va difondre el culte a les seves divinitats.

# data[].attributes.body
Els romans median les hores dels dies amb rellotges solars. Com tots sabem depèn de l’estació de l’any, el sol apareix i se’n va, en diferentes hores, aquesta raó, alteraba la manera en la que mesuraven les hores.

La seva solució va ser implementar hores versàtils adequades a l'època de l'any.

# data[].attributes.body
Aquesta arquitectura és probablement un dels testimonis més significatius d'aquesta cultura. Ve de l'arquitectura grega i es caracteritza per haver adoptat el llenguatge d'aquesta. Tant l'arquitectura grega com la romana, s'anomenen "arquitectura clàssica". Prové de la república romana i més encara de l'imperi, quan es van construir la majoria d'edificis supervivents. Particularment els feien de formigó romà, entre altres... per fer els edificis més forts i millor dissenyats. Va començar a l'any 509 a. C. fins el segle IV d. C. Gairebé ningun exemple substancial viu ja des de l'any 100 a. C. i la majoria de les supervivències més importants provenen de l'imperi posterior, després d'aproximada ment l'any 100 d. C. Va influir durant segles, aquest estil arquitectònic romà.

# data[].attributes.body
La ciutat romana d'Empúries va néixer al costat de l'antiga colònia grega d'Emporion, cap a l'any 600 a.C., arran de les lluites contra els carteginesos. Al segle II a.C. hi havia només un camp militar al nord de l'antic fòrum grec, però més tard, al segle I a.C. es va convertir en ciutat, amb l'arribada d'itàlians i de colons romans veterans de Juli Cèsar. Així es va convertir en municipium, i es van enderrocar les muralles que la separaven de la ciutat grega, unificant-se i passant a anomenar-se Emporiae (en plural).

# data[].attributes.body
Aquesta estructura es

# data[].attributes.body
L'Imperi Romà  va ser al llarg del temps uns dels imperis més importants en aquella època, ja que els emperadors tenien el poder absolut sobre tota la població.

# data[].attributes.body
Els governants de l'inperi Romà eran els emperadors.Hispània estava molt intreda dins de l'Imperi ,inclús va nèixer 3 emperadors molt impontants: Trajano, Adriano i Teodocio. els emperadors estaven per sobre del rei i eren la màxima autoriatat de poder.

# data[].attributes.body
Per la seva banda, les Actes apòcrifes de Pere i Pau, escrites al segle III, recollien que aquest últim apòstol, per desig exprés de Jesús, va realitzar la seva missió a Hispània sortint de Roma. Però no és més que la repetició difusa d'un eco. Cap de les fonts entra en detall sobre l'assumpte i es dediquen a copiar unes a les altres. Cap església peninsular es va vincular a el viatge de Pablo ni es va atribuir tan noble antecedent fins ben entrat el Renaixement, quan ho va fer Tarragona, però com a eina ideològica per disputar-li el primat d'Espanya a l'arquebisbat de Toledo.

# data[].attributes.body
La data exacta en quan es va colonitzar Hispania pels Romans va ser al 218 a.C. La data coincideix amb (Història Antiga), la conquista es va acabar en el 19 a.C.

Al conquistar hispania van començar a incrustar la seva arquitectura. El que mes destaca de la arquitectura Hispanoromana son les columnes que tenen molts tons de personalitat romana. El que més es podria destacar d'aquesta arquitectura son:

-Els arcs i les voltes.

-La grandioses proporcions de les estructures que representen la grandaria de Roma.

-La decoració que tenien com els mosaicos que eran imprescindibles.

-Els materials que eren utilitzats des de la pedra fins a la argamassa de formigó.

# data[].attributes.headline
Principals ciutats i vies romanes a hispania

# data[].attributes.subject
Principals ciutats i vies romanes a hispania

# data[].attributes.body
Va neixer el 4 d'abril de l'any 188 d.C. i va morir al 8 d'abril del 217 d.C. (amb 29 anys) , la causa de la seva mort va ser asesinació.
Va ser emperador entre l'any 211 - 217 d.C.
L'any 212 d.C. va donar a tots els lliures la ciutadania Romana de ple dret, que els hi donava beneficis judicials.

# data[].attributes.body
Alguns símptomes de la decandècia van ser:
- Corrupció dels alts càrrecs de l'administració.
- El passivsme de la ciutadania davant problemes.
- Retroçes del comerç per l'exces d'impostos de comerciants i artesants.

# data[].attributes.headline
Any 476. Caiguda de l'Imperi Romà d'Occident

# data[].attributes.subject
Any 476. Caiguda de l'Imperi Romà d'Occident

# data[].attributes.body
Derivada per les invasions bàrbares, epidèmies, guerres civils, la corrupció i altres factors, l'Imperi Romà va caure i inicià l'Edat Mitjana a Occident.

# data[].attributes.body
Es substitueix la manera de producció esclavista a la manera de producció feudal. L'edat Mitjana es divideix en alta edat mitjana i baixa edat mitjana.

# data[].attributes.body
Amb la conquesta romana de la Península comencen a formar-se les diferents llengües romàniques que es parlen actualment

# data[].attributes.headline
La península ibèrica a l'època visigoda.

# data[].attributes.subject
La península ibèrica a l'època visigoda.

# data[].attributes.body
El regne visigot  te una curta duració que va del 507 al 711. L'imperi romà entra en crisi i els pobles nòrdics (vàndals i alans) pressionen els límits de l'imperi. Fins que a principis del segle V s'estableixen definitivament a la península ibèrica. Poc a poc es romanitzen i adopten les formes de govern de l'imperi. A la península s'estableixen a la tarraconense i a la mediterrània,i posteriorment, es traslladen al sud. Degut a la força dels visigots, Roma els permet recórrer la península sense problemes, a canvi de derrotar i eliminar als altres regnes germànics.