# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
кіномистецтво України 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Сосновська

# data[].attributes.attachment_link.title
9 клас УКРАЇНСЬКЕ  КІНО mp4

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
театральне мистецтво України 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Українське театральне та музичне мистецтво в др. пол. ХІХ ст. (укр.) Історія України нового часу

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
«Земля» — український радянський художній німий фільм. Третій фільм української трилогії Олександра Довженка: («Звенигора», «Арсенал», «Земля»). Прем'єра фільму відбулася 8 квітня 1930 року в Києві[1][2]. Двічі був реставрований: у 1971 в Росії та в 2012 в Україні. Має декілька варіантів музичного супроводу[3][4].

Фільм зображає перші роки колективізації в Українській РСР, змальовуючи їх крізь конфлікт колгоспників і куркулів. Водночас Довженко наділив «Землю» символізмом містичного зв'язку українського народу зі своєю землею, стверджував про розрив людини й природи внаслідок колективізації.

Багатьма критиками «Земля» вважається найкращим фільмом у всій фільмографії Довженка, деякими — одним з найкращих в історії кіно. Проте в СРСР «Земля» зазнала осуду за недостатню комуністичну ідеологічність і натуралізм, симпатії противникам колективізації, внаслідок чого фільм зняли з прокату вже за кілька днів після прем'єри.

Займає 2-у позицію у списку 100 найкращих фільмів в історії українського кіно.

# data[].attributes.body
Арсенал(1929, О. Довженко). Фільм розповідає про придушення військами Центральної Ради більшовицького повстання на київському заводі «Арсенал».  У радянському міфі повстання на «Арсеналі» є  чи не ключовим епізодом у сюжеті більшовицького мучеництва в Україні. Утім, слід пам’ятати, що повстання було не так народним бунтом киян проти Центральної Ради, як виступом проти неї російських робітників, підбурених більшовиками, що змагалися за владу в Україні.

Довженко ж, захоплений ідеями національного визволення та соціальної революції, виніс події повстання на маргіналії наративу, створивши кінець-кінцем програмний політичний фільм для української інтелігенції по обидва боки барикад громадянської війни.

Невиразне окреслення протиборчих сил повстання, паралельний монтаж різних подій лишають глядача наодинці радше з відчуттям хаосу війни, ніж із чітким політичним посланням та насильницькою інтерпретацією. Тоді як ексцентрична манера гри акторів, експресивні можливості освітлення, зйомки і монтажу дають режисеру можливість вписати камерні історії окремих людей у ширшу канву історичного полотна та сформулювати чіткий пацифістський меседж.

Один з найскладніших за формою фільмів Довженка. Знятий 1928 року на Одеській кінофабриці ВУФКУ камерою легендарного кінооператора Данила Демуцького в оригінальних декораціях Володимира Мюллера, він прославив Довженка в масштабах не тільки Радянського Союзу, але й Західної Європи та Північної Америки.

Національна рада американських кінокритиків відзначила «Арсенал» серед п’яти найкращих стрічок 1929 року, поряд зі «Страстями Жанни Д’арк» Карла-Теодора Дрейєра.

# data[].attributes.attachment_link.title
Арсенал_(фильм)

# data[].attributes.body
Ки́ївський академі́чний теа́тр ляльо́к — державний академічний театр ляльок у Києві, найстаріший театр ляльок України. Було засновано 27 жовтня 1927 року як філію театру юного глядача за ініціативою народного артиста України О. І. Соломарського та Дєєвої І. С. Перший театральний сезон було відкрито 2 виставами — «Старовинний петрушка» та «Музики» за Л. Глібовим у постановці П. Щербатинського.

Першими в історії театру акторами, які започаткували його славні традиції були Ф. Андрієвська, М. Козловський, О. Михайлов, І. Залізняк, А. Вишневська, Т. Васнєцова, Г. Сорока, Я. Жовинський.

1929 Київський театр ляльок було виділено в самостійний колектив.

У 1930-ті до творчого колективу долучилися художник-постановник Е. Марголіна, художник Є. Васильєва, актори Ю. Соколик, Є. Певна, Г. Трубецька, М. Склярова, Є. Стороженко, Я. Мірсаков, М. Потоцька, Р. Котвицька, Ф. Аннінська, А. Буряковський, Є. Солодар, Б. та В. Гончарови.

У 1928—36 роках Київський театр ляльок працював у приміщенні колишнього кінотеатру «Роте фане».

Майстерність київських лялькарів визнали 1937 року на І Всесоюзному фестивалі театрів ляльок, де єврейським філіалом Київського лялькового театру було показано вистави «Чарівна зернина» О. Куішича та «Лєйзер дер Брейзер» Б. Гутянського, за які театру присудили першу премію.

# data[].attributes.headline
Колодій Даша 11 а

# data[].attributes.subject
Колодій Даша 11 а

# data[].attributes.body
Театр імені Івана Франка було засновано у Вінниці 1920 року частиною акторів Молодого театру на чолі з Гнатом Юрою та акторами Нового Львівського театру на чолі з Амвросієм Бучмою. Об'єднавшись, митці утворили театральний колектив під назвою «Новий Драматичний театр імені Івана Франка», керівником якого було обрано Гната Юру.

Відкриття театру відбулося 28 січня 1920 року виставою «Гріх» Володимира Винниченка, а протягом сезону театр здійснив 23 прем'єри.

Основою репертуару перших сезонів стали вистави «Молодого театру»: «Затоплений дзвін» Г. Гауптмана, «Молодість» М. Гальбе, «Цар Едіп» Софокла. Цікавим є той факт, що Володимир Винниченко, подивившись вистави Гната Юри ще в «Молодому театрі», саме йому приніс для постановки п'єсу «Гріх», яку Юра тоді здійснив у «Молодому», а згодом цим твором відкрився театр ім. Франка. До речі, у перший сезон існування театру на його кону більшу частину репертуару складали п'єси В. Винниченка. В цей же час була підготовлена одна з нових постановок — «Весілля Фігаро» Бомарше, в якій Юра виступив як перекладач, режисер та виконавець головної ролі. Починаючи з прем'єри, що відбулась 27 серпня 1920 року, ця вистава тринадцять років не сходила з афіш франківців.

# data[].attributes.attachment_link.title
1280px-Драматичний_театр_імені_Івана_Франка

# data[].attributes.attachment_caption
Варвара Клокова 11А

# data[].attributes.headline
Троїцький народний будинок

# data[].attributes.subject
Троїцький народний будинок

# data[].attributes.body
Троїцький народний дім — пам'ятка архітектури та історії в Києві, Україна. Розташований на розі вулиць Великої Васильківської та Жилянської, сучасна адреса — вул. Велика Васильківська, 53 (спочатку будинок мав адресу вул. Велика Васильківська, 51).

Місцевість, де було споруджено будівлю народного дому, має неофіційну назву «Троїцька площа» (від однойменної церкви, що знаходилася поруч), звідси й його назва.

Побудований у 1901—1902 роках за проектом архітектора Г. Антоновського в стилі раціоналізму . Народний дім Київського товариства грамотності працював до 1908 року, в 1907—1917 роках тут містився театр М. К. Садовського, а потім до 1922 року — ряд українських театральних колективів. У 1934 році будівлю передано колективу Київського театру музичної комедії (нині Київський національний академічний театр оперети). З Троїцьким народним домом пов'язана діяльність громадських культурно-просвітницьких організацій, редакцій періодичних видань, тут проходили політичні збори і мітинги, створені перші в Києві профспілки.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Національний академічний театр опери та балету України імені Т. Г. Шевченка — театр опери і балету у Києві, заснований 1867 року. Театр розташований на вул. Володимирській, 50. Незважаючи на свою відносно коротку історію, театр здобув визнання далеко за межами України.

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
Музичне мистецтво України початку ХХ століття

В останнє десятиріччя XIX ст. музичне життя в Україні набуло досить широких і різновидних форм. Вже багата композиторська творчість М. Лисенка стала тією рушійною силою, що розбудила зацікавлення

до пребагатої та унікальної української народної пісенності, до пропаганди української пісні хорами чи музичними товариствами. До того ж, з вищих музичних шкіл, правда, чужинецьких, виходить в тому часі на арену плеяда нових творчих сил — композиторів, що в українську музичну культуру вносять нові елементи. Це роки, що зроджуюють українську професійну музику, до того ж революційні настрої 1905/06 років теж стають спонукою до композиції нових, в українській музичній культурі, тем і їх нетрадиційної обробки. І так як відгук на революційну поезію І. Франка чи Л. Українки — українські композитори творять нові композиції, сповнені революційного пафосу. Це спостерігаємо напр. у М. Лисенка, який скомпонував музику до Франкового «Вічний революціонер». В цьому ж дусі компонує Я. Степовий свою музику до революційної лірики Л. Українки; композитор К. Стеценко працює над оперою про народного ватажка «Кармалюка». Ст. Людкевич компонує на слова В. Пачовського «Хор підземних ковалів», а згодом свій славетний «Кавказ» до слів Шевченка.

Тоді теж розгортається діяльність різних музичних об’єднань, гуртків, товариств. Симфонічні чи камерні ансамблі влаштовують концерти інструментальної або сольової музики, ставлять опери. Були вони очолювані різними музиками, а теж акторами, письменниками, що причинилися до поширення музичної культури серед народних мас. Таку роботу вело, засноване в 1908 р. Києві, Т-во «Український Клюб», під головуванням Лисенка, яке вело досить широку музично-освітню і концертну роботу. Подібні товариства чи музичні гуртки засновувалися і по інших містах (Одеса, Житомир, Харків, Полтава).

У цьому ж періоді починає розгортатися аматорський хоровий рух, який виносить на естраду українську народну пісню і твори українських композиторів. Тут треба згадати успішну діяльність Олександра Кошиця, який керував студентським хором, що м.ін. спеціалізувався в різних жанрах українського пісенного фольклору.

Зокрема дуже багато таких музичних товариств чи гуртків існувало в західній Україні, (як от «Боян» у Львові, з музичним видавництвом при ньому), а теж подібні товариства в Перемишлі, Станиславові, Стрию, Коломиї.

Велике значення для національного піднесення культурного рівня мали т.зв. „артистичні мандрівки” міських хорів з різних міст по Галичині, Буковині чи Закарпатті.

Композитори Галичини

Безперечний вплив Лисенка запозначився передовсім на музичнім житті Галичини і на кількох композиторах ще при кінці XIX ст. Безпосередньо, і за посередництвом Франка, Лисенко старався збудити серед галицьких музик,

які ще культивували т.зв. перемиську школу, зацікавлення до західноукраїнського фольклору як свіжого і багатого джерела.

Одним з перших популяризаторів Лисенка в Галичині був його молодший сучасник, композитор і талановитий диригент та громадський діяч, Остап Нижанківський (1862-1919), який, працюючи музиком-педагогом, мав гарні успіхи в організації співацьких товариств та в учнівських хорових гуртках і їх „артистичних мандрівках” по Галичині. Він збагатив репертуар хорових товариств, основуючи «Бібліотеку музикальну» з вокальними творами львівських композиторів. Його мистецька спадщина невелика, але вартісна: хорові твори, сольові пісні. Згинув передчасно від кулі польського вояка у 1919 р.

Першим у Галичині композитором-професіоналістом був Денис Сочинський (1865-1909), але важкі обставини життя не дозволили йому на свобідну професійну творчу працю. Був диригентом. Мусів творити свої композиції на замовлення. Часто міняв місце свого проживання. Залишив збірник фортеп’янових творів, 15 українських мелодій, 20 колядок, збірник дитячих хорових пісень і незакінчену історично-романтичну оперу «Роксолана».

Під впливом Лисенка розпочав свою науково-дослідницьку діяльність видатний збирач і дослідник української національної музики, неперевершений у студіях і працях про українські народні думи і їх мелодику, Філярет Колесса (1871-1947). Він є автором численних хорових творів та збірок обрядових пісень.

І так, наприкінці XIX ст. — як це стверджує відомий музиколог Василь Вітвицький, — були створені міцніші, ніж досі, підстави для дальшого розвитку української музичної культури. Праця музичних діячів тісно зв’язується з рідним середовищем у територіальному і культурно-громадського значенні. Це була заслуга Лисенка, що збудив у теорії і практиці підтверджене свідоме змагання до створення всебічної і самобутньої національної музичної культури. За несповна пів сторіччя був пройдений великий шлях — від провінційної обмеженості і наслідування чужих друго- і третьорядних зразків до різновид-них виявів своєрідного мистецтва, головно в царині вокальної музики, в якій створено широку скалю різних форм і жанрів. Отже в історії музичної культури Галичини це був великий крок вперед.

Композитори України

Багата творчість М. Лисенка породила теж на початках XX ст. нову генерацію українських композиторів у східній Україні. В українську музику прийшли Лисенкові молодші сучасники і послідовники, а ними передовсім були: Кирило Стеценко, Яків Степовий, Микола Леонтович і Олександр Кошиць. З їх творчістю — за словами Вітвицького, — починається новий етап розвитку української музики в напрямі до дозрілої рівноваги національного стилю і піднесення української музичної культури.

Перший з них, Кирило Стеценко (1882-1922), був одним з найближчих співробітників Лисенка. Свою композиторську діяльність почав на початках дев’ятисотих років обробками народних пісень. У 35-ліття діяльності свого великого друга й учителя—скомпонував кантату «Слава Лисенкові». Задумав, але не скінчив історично-героїчну оперу «Полонянка», а його ж дитяча опера-казка «Лисичка, Котик та Півник» теж створена в традиціях народної пісні Лисенка. Він скомпонував теж музику до «Сватання на Гончарівці» Квітки-Основ’яненка і до драми С. Черкасенка «Про що тирса шелестіла». У своїх вокальних композиціях він бере за тему поезії революційного характеру, Шевченка, JI. Українки, Франка, і скомпонував кантату «Шевченкові» у 100-річчя з дня народження поета. На темах українських релігійних кантів та псалмів скомпонував зовсім національну «Панахиду», а в його композиції «Літургії» відчуваються теж національні мотиви.

Здібним композитором був харків’янин Яків Степовий (1883-1921), що закінчивши музичну освіту в Петербурзі, де здебільша й проживав, шукав натхнення для своїх композицій в подорожах в Україну, де вивчав музичний фольклор. Вже першою збіркою «Барвінки» (1905-07) здобув собі признання, а продовженням її є «Пісні настрою» до поезій Олеся. Більшість творів написав на тексти Шевченка, Франка. Більшу славу здобув собі Степовий знаменитою вокальною поемою «Степ», яка має символізувати приспану, мовчазну, але динамічну народну силу.

Більш рішуче на шлях композитора-інструменталіста став сучасник Степового Павло Сениця (1879-1960), родом з Київщини. Учень московської консерваторії, скомпонував сотню романсів, дуетів, трія і т.п., а теж українську симфонію. Найкращі його композиції — це солоспіви до поезій Шевченка, М. Рильського, О. Олеся, П. Тичини. Збирав і упорядковував музичний фольклор. Найбільша його діяльність припадає на 20-30-ті роки.

Зовсім окреме місце серед цієї групи займає Микола Леонтович (1872-1921), якого передчасна трагічна смерть (вбитий в хаті свого батька) була великою втратою для української музики. Це був мистець-новатор, що в своїх творах старався вийти поза межі традиційних засобів та трафарету, яким здебільша жило наше мистецтво в дореволюційний період. Революція 1917-18 pp. висунула Леонтовича на передове місце. Його захопив національно-визвольний рух та відродження культури і з того часу його ім’я стало відоме. Уродженець Поділля, за часів революції працює в Києві викладачем співу, згодом на рідному Поділлі учителем, тоді теж і компонує. Музична спадщина Леонтовича невелика: крім уривків з опери «Русалчин Великдень», він залишив обробки народних пісень, але те, що залишив, висуває його на одне з перших місць в українській музичній культурі. З аналізи його понад 100 пісень виходить постать сміливого в своїх шукання мистця, що правдиво зрозумів значення народної мелодії для мистецтва музики. „Вбравши в себе всю красу української мелодії — каже М. Грінченко117— композитор не відмовляється від власного музичного думання; свої засоби, свою техніку, свою оригінальну індивідуальність вносить він скрізь, до чого торкнеться. Головною метою його композиторських досягнень є дати настрій, дати картину, мальовничу колоритність народної мелодії, щоб слухач відразу міг відчути її внутрішній зміст, який не завжди дається до зрозуміння j не всім”. . . Найбільше відомі його пісні це «Ой, пряду, пряду», «Ой, вербо, вербо», елегійна пісня «Козака несуть» та геніальний «Щедрик», що ввійшов до репертуару світової музики.

Дуже талановитим хоровим диригентом, музикою з палким темпераментом і тонким мистецьким смаком, був Олександр Кошиць (1875-1944), вихованець музичної школи Лисенка в Києві. Відомий теж як композитор, який не мало зробив для української народної пісні. Найбільша його діяльність

припадає на часи українських Визвольних змагань, коли то він зорганізував «Українську капелу», що вславилася тріумфальним концертовим турне по країнах західної Європи і Америки. Видав дві збірки колядок та багато обробок українських народних пісень. Від 1918 р. жив за кордоном, помер у Канаді (Вінніпег).

# data[].attributes.headline
Варвара Клокова 11А

# data[].attributes.subject
Варвара Клокова 11А

# data[].attributes.body
Кузьма Скрябін

Він безперечна легенда, його пісні лунають звідусіль, а сказані фрази в інтерв’ю часто ставали пророчими. 2 лютого 2015 року серце Кузьми Скрябіна зупинилося в страшній автокатастрофі. Утім, протягом 9 років ми щодня пам'ятаємо його, співаємо його пісень і так часто цитуємо. Люкс пригадує найяскравіші факти біографії Артиста.

Водій сміттєвоза, студент-стоматолог та лейтенант медичної служби - усе це про нього.

Андрій народився у Львівській області. Мама - вчителька у музичній школі, тато - інженер. У такій інтелігентній сім’ї Андрій мріяв стати не ким іншим, аніж водієм сміттєвоза. Про це він чи то жартома, чи то й справді серйозно розповідав в одному зі своїх інтерв’ю.

Андрій ненавидів пафос. Його дратували світські гламурні вечірки, він ніколи не бачив у тому щирості.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 

# data[].attributes.body
Океа́н Е́льзи — український рок-гурт, створений 12 жовтня 1994 року у Львові. Лідером та вокалістом гурту є Святослав Вакарчук. Публіка та критики неодноразово визнавали «Океан Ельзи» найкращим рок-гуртом та найкращим концертним гуртом пострадянських країн та Східної Європи. Усього на території України продано понад мільйон дисків ОЕ.

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія без цензури. Володимир Івасюк - оберіг української пісні.

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я  11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я  11А

# data[].attributes.attachment_link.title
Вони українці! Художники, яких Росія видає за своїх

# data[].attributes.attachment_caption
 Історія України Архітектура. Скульптура.

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗНО-2024. Історія України Тема. Візуальні об’єкти. Частина ІІ. Архітектура. Скульптура.

# data[].attributes.headline
Єрмак Ігор 11А

# data[].attributes.subject
Єрмак Ігор 11А

# data[].attributes.body
Олександр Ярмак - реп-виконавець з України. Пісні виконував переважно російською, проте з 2021 року почав писати пісні українською мовою. З 12 років почав займатися музикою, зокрема читанням репу. Окрім студійної роботи Олександр приділив значну увагу живим виступам, відвідавши численні міста України. Після повномасштабного вторгнення

26 лютого 2022 року записався добровольцем до лав ЗСУ. Громадська позиція -

Під час Революції Гідності був активістом Євромайдану, записав про це і зробив відеокліп на пісню «22» в 2014 році. Від жартівливих пісень та любовної лірики прийшов до пісень, які порушують питання соціальної справедливості та показує приклад свідомого громадянина своєї держави.

# data[].attributes.body
Океа́н Е́льзи — український рок-гурт, створений 12 жовтня 1994 року у Львові. Лідером та вокалістом гурту є Святослав Вакарчук. Океан Ельзи вважається найвідомішим та найбільш успішним українським музичним гуртом. Усього на території України продано понад мільйон дисків ОЕ.

«Океан Ельзи», за словами Святослава Вакарчука, ніколи не братиме участі у конкурсах, тобто у заходах, де учасники змагаються за місця (наприклад, «Євробаченні»). Такий принцип гурт ухвалив ще на початку існування, після розчарування у музичному конкурсі «Перлини сезонів», де «ОЕ» лідирував від початку аж до виступу останнього колективу, який переміг, а «Океан» посів лише друге місце.

Один з перших піар-менеджерів гурту згадує, що в ранній період вони робили ставку на аудиторію жінок 35+, а також на дітей з патріотичних сімей.

Теми пісень гурту звучать у першому від початку незалежності українському анімаційному мультсеріалі «Лис Микита» і в дитячому фільмі «Прикольна казка».

Піснею «Країна дітей» (спільно з Alyona alyona до Дня захисту дітей) гурт долучився до акції «Так працює пам'ять», присвяченої пам'яті Данила Дідіка і всім, хто віддав життя за незалежність України.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Андрій Кузьма — український музикант, який зробив вагомий внесок у розвиток музичної культури України. Він був лідером і фронтменом гурту "Скрябін", який здобув велику популярність у країні. Кузьма не лише створив унікальний музичний стиль, але й активно виступав за соціальні та культурні зміни в Україні. Його пісні часто мали важливі суспільно-політичні та екологічні підтексти, що впливало на свідомість молодого покоління. Крім того, Кузьма відомий як патріот своєї країни і активний учасник громадських заходів, спрямованих на підтримку української культури та національного самовизначення. Його творчість залишається невичерпним джерелом натхнення для багатьох українців.

# data[].attributes.attachment_caption
Олександр Ройтбурд, "Поклоніння святому серцю".

# data[].attributes.headline
Сторожук Ліза, 11-В.

# data[].attributes.subject
Сторожук Ліза, 11-В.

# data[].attributes.body
Олександр Ройтбурд — представник української нової хвилі та один із найдорожчих сучасних митців України, який здійснив революцію в Одеському художньому музеї. Один із найдорожчих сучасних українських художників (стартова ціна на картини в Україні – від $15 до $30 тисяч), його творчість охоплює живопис, графіку, відео, інсталяцію та перфоманс.

Його роботи зберігаються у Музеї сучасного мистецтва Нью-Йорку, Одеському художньому музеї, PinchukArtCentre, Художньому музеї Циммерлі при Рутгерському університеті (Нью-Джерсі), Державній Третьяковській галереї Москви та в приватних колекціях.

Мистецьке висловлювання митця наповнене еротизмом, поєднанням "високого" та "низького", "класичного" та "популярного". У його роботах можна зустріти маніпуляції з сюжетами класичного мистецтва, цитування світових шедеврів. Він не оминав увагою різні релігії та їхні цінності, суспільну мораль та самоіронію.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Олег Тістол – один із найуспішніших українських митців на світовому артринку, чиї роботи неодноразово представлялися на провідних світових бієнале сучасного мистецтва та таких знаменитих аукціонах як Bonhams, Christie's, Phillips, Sotheby's.

Представляв країну на бієнале мистецтв у Сан-Паулу у 1994 році та 49-й Венеційській бієнале у 2001 році. Відмінною особливістю робіт Олега Тістола є художнє переосмислення різних кліше та стереотипів шляхом експериментів. Один із них був зроблений у співпраці з дизайнеркою Анастасією Івановою у 2013 році, коли відвідувачі 31-го Українського тижня моди брали участь у розмальовуванні роботи "Книжка-розмальовка", створюючи таким чином інтерактивний витвір мистецтва.

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
Сотня екіпажів, у кожному з яких сиділи по двоє причепурених студентів, проїхали вулицями Чернівців 147 років тому. Так урочисто в альма-матер в’їжджали студенти університету імені Франца Йосифа у Чернівцях. Його відкрили 4 жовтня 1875 року в колишній резиденції митрополитів Буковини і Далмації. Подію приурочили до 100-річчя приєднання Буковини до Австро-Угорщини. Цього дня до міста приїхав міністр культури й освіти Карл фон Штремайр та представники чи не всіх австрійських університетів: Градця-Кралового, Інсбрука, Кракова, Львова, Праги та Відня. Після урочистостей майже 600 осіб взяли участь у гуляннях Vivat Academia.

Чернівецький національний університет — один із найдавніших і найвпізнаваніших вищих навчальних закладів України, який входить до списку об’єктів Світової спадщини ЮНЕСКО, розташований у будівлі колишньої резиденції митрополитів Буковини і Далмації. Резиденцію будували впродовж 18 років — із 1864 до 1882 року. Спеціально для цього у місті відкрили два цегляні та один черепичний заводи і запросили найкращих майстрів з різних регіонів Австро-Угорщини. Процес будівництва відбувався неабияк ретельно: практично кожну цеглину вимірювали і перевіряли на звук, а до будівельного розчину додавали курячі яйця.

Палац для митрополита спроєктував відомий чеський архітектор Йозеф Главка, автор Віденської опери. Резиденцію митрополитів Буковини і Далмації збудовано в дусі еклектики. Стіни оздоблені орнаментом із теракоти, а вікна обрамлені білокам'яними блоками із пісковику. Особливо виділяється покрівля всіх корпусів, викладена кольоровою поливаною черепицею, яка утворює чіткий рисунок буковинських народних килимів.

За масштабами будівництво резиденції не мало аналогів на Буковині й коштувало фантастичну суму — 1 мільйон 750 тисяч гульденів. У той час на ці гроші можна було придбати приблизно 260 тисяч коней. Здебільшого фінансував будівництво Буковинський православний релігійний фонд.Тим часом 28 листопада 1872 року на засіданні Буковинського сейму депутат краю, доктор права Костянтин Томащук запропонував створити у столиці герцогства університет. У той час за честь називатися університетським змагалися кілька міст Австро-Угорщини: Зальцбург, Трієст, Брно, Любляна та Оломоуц. Аби зміцнити авторитет центральної влади у своїх східних володіннях імператор Франц Йосиф віддав перевагу Чернівцям, на честь якого й назвали університет.

Першим ректором Чернівецького університету став ініціатор його заснування Костянтин Томащук. Для викладання у виші запросили 127 викладачів і професорів із Відня, Граца, Праги та Інсбрука, десятьох — з Німеччини, трьох — зі Швейцарії.

На початках університет мав три факультети — теологічний, правничий і філософський. У перший рік тут навчалися 208 спудеїв,  серед яких 41 українець, решта – румуни, німці, євреї. А вже 1914-го в Чернівецькому університеті було 1198 студентів.

Хоча навчання вели німецькою мовою, богослови вивчали вірші Івана Котляревського та старослов'янську граматику, а на кафедрі східноєвропейських історій викладали історію України.

Вчилися чотири роки. Навчання було платним, причому гроші брали й за здачу і перескладання іспитів та навіть за отримання диплома. За відвідування деяких семінарів та лекцій також потрібно було платити.

Студентами університету в Чернівцях у різні часи були письменники Іван Франко, Денис Лукіянович, мовознавці Олександр Колесса, Юліан Кобилянський (брат письменниці Ольги Кобилянської). Чернівецький виш також відвідували Михайло Драгоманов, Леся Українка та Володимир Винниченко.

Року 1989 університету в Чернівцях присвоїли ім’я Юрія Федьковича. Будівлі та територія навчального закладу стали простором не лише освіти і науки, а й справжнім туристичним центром Буковини.

# data[].attributes.attachment_caption
Будинок з химерами

# data[].attributes.headline
Варвара Клокова 11А 

# data[].attributes.subject
Варвара Клокова 11А 

# data[].attributes.body
Це, мабуть, найвідоміша будівля у Києві. Будинок розташований у теперішньому центрі Києва, неподалік від Палацу президента України, а на початку ХХ століття все було інакше. Тоді в цій частині Києва були проведені роботи по впорядкуванню цієї доволі занедбаної території. На місці осушеного Козиного болота побудували театр Соловцова (нинішній театр ім. І. Франка), а ділянка землі на кручі, що височіла над театром, продавалася на міському аукціоні за дуже низькою ціною, оскільки вона була геть непридатна для будівництва. Тому рішення архітектора Владислава Городецького зводити там будинок для своєї родини викликало всезагальне здивування.Будинок з химерами побудований у стилі модерн у 1902-1903 рр. За рік побудували сам будинок, і ще два роки було витрачено на зовнішнє та внутрішнє його оздоблення. Це був перший будинок у Києві, зведений з використанням нового матеріалу – цементу. Здійснення такого проекту могло служити ще й рекламною акцією продукції промисловця Ріхтера, що займався виробництвом цементу. Для того, щоб створити стійку основу для будинку, на крутому пагорбі було вбито близько 50 бетонних паль на глибину 5 метрів. З боку вулиці Банковій будинок має три, а з боку театру ім. Івана Франка – шість поверхів.Цей будинок було задумано використовувати в якості прибуткового. Шість з семи квартир здавалися в оренду заможним людям – іншим постояльцям житло такого рівня було не по кишені. А один поверх – третій з боку двору, а перший з боку центрального входу з вулиці Банкової, займала квартира самого Городецького. Планування кімнат було складено таким чином, що перші сонячні промені світили у вікна прислуги: куховарок та покоївок. Це й логічно, адже персонал що обслуговує, повинен просипатися першим, щоб вчасно ще до пробудження мешканців приготувати все необхідне. Ближче до полудня сонце потрапляло в кабінет Городецького, де він зазвичай працював у цей час, а наприкінці дня заглядало у вітальню.

# data[].attributes.headline
Демиденко Анастасія 11-А

# data[].attributes.subject
Демиденко Анастасія 11-А

# data[].attributes.body
Фантастичний "Будинок з химерами" на Банковій – одна з найвідоміших споруд нашої столиці. ЇЇ багато прикрашений фасад виглядає наче ілюстрація до збірки казок. Тут по колонах стрімко біжать ящірки, верхи на рибах сидять прекрасні дівчата, вигинають хвости та спини дельфіни, морські гади і крокодили; дивують розмірами величезні жаби, голови носорогів і антилоп; хижо розправляють крила орли; а потоками дощової води керують слони, хоботи яких служать водостоками. Будинок, який є представником стилю модерн, спроєктовано архітектором Владиславом Городецьким у формі куба: з одного боку він має три, а з іншого – шість поверхів. Сам будинок побудували за рік (1903), проте на його зовнішнє та внутрішнє оздоблення було витрачено вдвічі більше часу. Цікавим архітектурним рішенням став високий парапет на даху – це дозволило практично сховати покрівлю, тож Будинок з химерами – перша будівля "без даху" в Києві. Також при будівництві тут був вперше використаний новий на той час матеріал – цемент. У цьому будинку в одній з квартир жив сам автор проєкту зі своєю сім'єю, інші здавалися в оренду заможним городянам. Планування кімнат господарів було складено таким чином, що перші сонячні промені світили у вікна прислуги: куховарок та покоївок, які ще до пробудження мешканців мали приготувати їжу та все необхідне; ближче до полудня сонце потрапляло в кабінет Городецького, де він зазвичай працював у цей час, а наприкінці дня заглядало у вітальню. Зараз будинок має статус Малої резиденції Президента України, призначеної для прийому закордонних делегацій.

# data[].attributes.headline
Анна Мироненко 11-А

# data[].attributes.subject
Анна Мироненко 11-А

# data[].attributes.body
Костел Воздвиження та святого Йосипа

Віряни й досі приходять сюди на молитву, попри те, що храм руйнується. Велична споруда вражає своєю красою: 14 колон, 7 скульптур святих. На жаль, ще один монумент не зберігся. Він був зруйнований під час Другої світової війни. Сам костел Святого Йосипа зведений у 18 столітті у стилі бароко як родова усипальниця шляхецького роду Жевуських.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Хоти́нська фортеця — середньовічна укріплена фортифікаційна споруда в Хотині (Чернівецька область, Україна), збудована русо-влахами за господарювання Мушатів у Молдавському князівстві на межі XIII–XVIII століть на місці руського городища (Х—ХІІІ).

Ця твердиня на правому березі Дністра була однією з наймогутніших у тогочасній Східній Європі, важливим оборонним і торговельним пунктом Молдавії в часи господаря Олександра Доброго.[1]

У списку руських міст далеких і близьких (XIV) згадують як Хотѣнь на Днѣстрѣ.

# data[].attributes.body
Архикатедра́льний собо́р Свято́го Ю́ра у Львові — собор Галицької митрополії УГКЦ, до 1817 при монастирі чину Василіян, бароково-рококовий монументальний архітектурний ансамбль з виразними національними рисами, вважався головною святинею українських греко-католиків, до побудови Патріаршого собору Воскресіння Христового в Києві.

З 1998 року Собор разом із Ансамблем історичного центру Львова належить до Світової спадщини ЮНЕСКО. Власне собор є частиною комплексу: барокового собору з дзвіницею, рококової з класицистичними портиками митрополичої палати, будинків капітули, тераси з двораменними сходами, ажурної огорожі довкола соборового подвір'я з двома брамами в подвір'ї та мурів, що обводять капітульні будинки і митрополичі сади.

Багатовікову архітектурну історію Святоюрського монастиря умовно можна поділити на два великі періоди відповідно до історії його головної споруди. Перший період тривав майже півтисячоліття — від початків чернечої оселі приблизно до середини XVIII ст., — завершився руйнацією старого храму. Другий період розпочався з будівництва нового собору, яке згодом стало новою точкою відліку в цілеспрямованому формуванні майбутнього ансамблю. Завершився він у XIX ст., коли з'явилася остання з існуючих нині будівель.

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.attachment_link.title
Які об’єкти охороняє ЮНЕСКО в Україні? · Ukraїner

# data[].attributes.attachment_caption
Будинок з химерами

# data[].attributes.headline
Сторожук Ліза, 11-В.

# data[].attributes.subject
Сторожук Ліза, 11-В.

# data[].attributes.body
Фантастичний "Будинок з химерами" на Банковій – одна з найвідоміших споруд нашої столиці. ЇЇ багато прикрашений фасад виглядає наче ілюстрація до збірки казок. Тут по колонах стрімко біжать ящірки, верхи на рибах сидять прекрасні дівчата, вигинають хвости та спини дельфіни, морські гади і крокодили; дивують розмірами величезні жаби, голови носорогів і антилоп; хижо розправляють крила орли; а потоками дощової води керують слони, хоботи яких служать водостоками. Будинок, який є представником стилю модерн, спроєктовано архітектором Владиславом Городецьким у формі куба: з одного боку він має три, а з іншого – шість поверхів. Сам будинок побудували за рік (1903), проте на його зовнішнє та внутрішнє оздоблення було витрачено вдвічі більше часу. Цікавим архітектурним рішенням став високий парапет на даху – це дозволило практично сховати покрівлю, тож Будинок з химерами – перша будівля "без даху" в Києві. Також при будівництві тут був вперше використаний новий на той час матеріал – цемент. У цьому будинку в одній з квартир жив сам автор проєкту зі своєю сім'єю, інші здавалися в оренду заможним городянам. Планування кімнат господарів було складено таким чином, що перші сонячні промені світили у вікна прислуги: куховарок та покоївок, які ще до пробудження мешканців мали приготувати їжу та все необхідне; ближче до полудня сонце потрапляло в кабінет Городецького, де він зазвичай працював у цей час, а наприкінці дня заглядало у вітальню. Зараз будинок має статус Малої резиденції Президента України, призначеної для прийому закордонних делегацій.

# data[].attributes.headline
Федотова Аліна, 11-Б

# data[].attributes.subject
Федотова Аліна, 11-Б

# data[].attributes.body
1. Майбутній композитор покинув школу, щоб утримувати сім'ю
Бетховен народився 16 грудня 1770 в Бонні в родині тенора придворної капели Йоганна Бетховена і дочки придворного шеф-кухаря Марії-Магдалини. Батько хотів зробити з сина другого Моцарта і став навчати його грі на клавесині та скрипці, вже у вісім років Людвіг дав свій перший виступ.

Батько Бетховена забрав його зі школи, коли хлопчикові було всього 10 років. Він сподівався, що винятковий талант сина принесе родині заробіток, що похитнувся після смерті діда. У підлітковому віці Людвіг взяв на себе повну відповідальність за свою сім'ю.

2. Одним з його вчителів був «той, хто отруїв»Моцарта
У 1792 році в Бонні юний Бетховен знайомиться з австрійським композитором, представником віденської класичної школи Францом Йозефом Гайдном, який погоджується вчити його. Бетховен приїжджає до Відня і починає заняття з Гайдном, але заняття швидко розчарували і учня, і вчителя. Гайдн писав Бетховену: «Ваші твори прекрасні, це навіть чудові твори, але то тут, то там в них зустрічається щось дивне, похмуре, так як Ви самі трохи похмурі й дивні». Бетховен же говорив, що композитор нічому його так і не навчив і був неуважний до його старань.

Через якийсь час Гайдн поїхав до Англії, а Бетховен обрав собі іншого наставника — ним виявився італійський і австрійський композитор, педагог Антоніо Сальєрі, який запам’ятався в історії завдяки легенді про його причетність до смерті Моцарта (у 1997 році суд офіційно визнав Сальєрі невинним у смерті композитора).

3. У Бетховена був складний характер
Композитор мав складний і надзвичайно запальний характер. Наприклад, відомий факт з його біографії, що, коли під час його гри в публічному місці один з гостей почав розмовляти з дамою, Бетховен припинив виступ і заявив: «Таким свиням я грати не буду!».

Також прикладом його нестриманої вдачі може служити і історія з присвятою третьої симфонії Наполеону Бонапарту. Бетховен захоплювався ідеалами Французької революції, але коли Наполеон оголосив себе імператором, розлютився. Він вирвав першу сторінку з рукопису і стер згадку імені Наполеона.

4. Він написав свої найвідоміші твори після того, як втратив слух

У 1796 році Бетховен почав втрачати слух через запалення внутрішнього вуха. За рекомендаціями лікарів він усамітнився в маленькому містечку, але це не поліпшило його самопочуття. Бетховен почав розуміти, що його хвороба невиліковна і навіть почав подумувати про самогубство (про це він зізнався в своєму листі).

Через втрату слуху Бетховен відмовився від диригування і виступів, щоб зосередитися на своїх творах. З друзями він спілкувався за допомогою «розмовних зошитів», куди ті записували для нього свої репліки, на які Бетховен відповідав або усно, або також письмово. Опинившись у вимушеній ізоляції, композитор відчував себе самотнім, але створив деякі зі своїх найвідоміших творів.

5. Надто довгі овації
У 1824 році, за три роки до смерті Бетховена, вперше був виконаний один з найбільш монументальних та відомих творів композитора — Дев’ята симфонія. Після закінчення публіка влаштувала автору тривалі овації: гості махали хустками, капелюхами, руками, вітаючи композитора. Сам Бетховен стояв спиною до залу і нічого не чув, одна зі співачок взяла його за руку і повернула обличчям до публіки. Овація тривала так довго, що поліцейські чиновники зажадали її припинення, адже подібні вітання допускалися лише для імператора.

Популярність Бетховена була такою великою, що після його смерті 26 березня 1827 року, понад 20 тисяч осіб йшли за труною композитора в день прощання з ним.

# data[].attributes.headline
Федотова Аліна, 11-Б

# data[].attributes.subject
Федотова Аліна, 11-Б

# data[].attributes.body
«Пості‌йність па‌м'яті» (ісп. La persistencia de la memoria) — картина іспанського художника Сальвадора Далі, написана у 1931 році. Одна з найвідоміших робіт художника. Картина обросла безліччю народних назв: «Профіль часу», «Стікаючий час», «М’які годинники», «Об’єм пам’яті», «Стійкість пам’яті». Експонується в Музеї сучасного мистецтва в Нью-Йорку з 1934 року.
Цей твір з моменту його написання і до наших днів став символом мінливості й хисткості часу і простору. Теорія відносності, сформульована Ейнштейном, особливим чином змішалася в мозку художника із спостереженнями за плавленим сиром, що стало ідеєю, яка спонукала Далі написати цей шедевр.

Майже про всі свої картини Сальвадор Далі залишав записи у своєму щоденнику, але про картину «Пості‌йність па‌м'яті» дослідники там не знайшли жодного слова. Звідси походить існування декількох найрізноманітніших версій щодо сенсу цього полотна. Мабуть, однією з найоригінальніших версій, є зображення художником свого страху перед чоловічим безсиллям у вигляді м’яких і безформних предметів.

Головний образ роботи - «текучий годинник» - може бути пояснений спробою передати в картині складний і нелінійний характер часу, відносність і хитромудрість процесу. Сам автор стверджував, що писав картину під час нападу мігрені. Звідси й алегоричне зображення сплячої голови, як туга по здоровому сну і натяк на складні образи, викликані стражданням.

# data[].attributes.attachment_link.title
Файл:Постійність пам'яті.jpg - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Клацніть на дату/час, щоб переглянути, як тоді виглядав файл.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти з творчості Шопена. Братченко Ілона 11-Б

# data[].attributes.subject
Цікаві факти з творчості Шопена. Братченко Ілона 11-Б

# data[].attributes.body
1. Фредерік Шопен був великим польським композитором та віртуозом фортепіано романтичного періоду.

2. Його твори включають понад 200 композицій, серед яких близько 60 мазурок, 21 ноктюр, 27 етюдів та багато інших шедеврів.

3. Шопен вперше виступив у Варшаві у віці 8 років, а уже в 12 років його талант був визнаний великим композитором та піаністом.

4. Композитор відомий своєю здатністю вражати емоційною глибиною та виразністю музики, часто використовуючи народні польські мелодії в своїх творах.

5. Шопен велів викладати свої ноктюрни з особливою інструкцією: "Без мети або задачі, виразіть свої особисті почуття у кожному випадку".

6. Відомий своєю тісною зв'язкою з піаніною, Шопен вигравав на роялі, який виготовив для нього фірма Pleyel, і зазначав, що саме на цьому інструменті йому найприємніше грати.

# data[].attributes.headline
Сторожук Ліза, 11-В.

# data[].attributes.subject
Сторожук Ліза, 11-В.

# data[].attributes.body
Фредерік Шопен – один з найбільших композиторів світового рівня і один з найвідоміших піаністів свого часу. Його називали «поетом рояля», він справив великий вплив на історію музики.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал МТМ Запоріжжя

# data[].attributes.attachment_link.title
Фредерік Шопен цікаві факти

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 11А

# data[].attributes.body
https://vm.tiktok.com/ZM62FHBCc/

# data[].attributes.attachment_link.title
Explore - Find your favourite videos on TikTok

# data[].attributes.attachment_link.description
Discover the latest TikTok videos on our Explore page. Stay up-to-date on the latest trends and explore your interests here!

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
Професійні музиканти з давніх часів служили при храмах, монастирях, дворах знаті, брали участь у масових обрядах тощо. Ще в епоху Античності проводилися змагання музикантів, виникли перші музично-естетичні вчення (у Давній Греції - Піфагор, Платон, Арістотель, у Римі - Лукрецій). І сьогодні в музичному лексиконі вживаються терміни, що прийшли з Античності. А давньогрецький музичний інструмент - ліра, на якій грав легендарний Орфей, - став символом мистецтва.

У середні віки в багатьох європейських християнських країнах центром професійної творчості була церква, де звучання одноголосного григоріанського співу (країни Західної Європи, VI-VII століття) поступово розвинулося в багатоголосся. Почали формуватися нові жанри вокальної та вокально-інструментальної (хор та орган) музики - органу ж, мотет, пізніше - меса. Епоха Ренесансу дала поштовх до розвитку поліфонії, започаткувала багато світських жанрів, які й нині існують у музиці.Музична культура Європейського регіону поступово складалася зі своєрідних і неповторних національних шкіл, кожна з яких зробила внесок у створення «музичного образу» регіону.

Італія - батьківщина «музичної драми», опери та балету (останній згодом яскраво розвинувся у Франції). Вершинами італійської музики в оперному жанрі стали такі майстри, як Джоаккіно Россіні та Джузеппе Верді. Дж. Верді прославився і як реформатор: у його творчості (XIX століття) остаточно закріпилися структурні й драматургічні принципи оперного жанру. Його операм притаманні глибоке осягнення внутрішнього світу героїв, простота й виразність музичної мови, динамічний розвиток сюжету.Музику Європи неможливо уявити без творчості видатних німецьких та австрійських композиторів. Зазвичай слова «поліфонія», «фуга», «орган» ми пов’язуємо з ім’ям німецького композитора Иоганна Себастьяна Баха. З його творчістю пов’язано також початок панування в європейській музиці рівномірної темперації (поділ октави на 12 однакових відрізків — півтонів). Життя і творчість Баха можуть слугувати зразком не тільки працьовитості, а й скромності. Про це свідчать його крилаті слова: «Мені довелося багато працювати. І кожен, хто буде так само працювати, досягне своєї мети». Великий майстер духовної музики і донині є світочем світової музичної культури.Важливим центром музичного європейського прогресу тривалий час був Відень (Австрія). У другій половині XVIII століття сформувалася Віденська класична школа, де було закладено підґрунтя великих музичних жанрів, які застосовують в академічній музиці до сьогодення.Віденська класична школа органічно ввібрала передові досягнення того часу. Кожен з її представників - Йозеф Гайдн, Вольфганг Амадей Моцарт, Людвіг ван Бетховен - був яскравою індивідуальністю. Стиль Гайдна відрізняло світле світосприйняття, провідна роль жанрово-побутових елементів. Для стилю Моцарта більш властиві оптимізм і яскравість, лірика і драматизм. Стиль Бетховена - втілення героїчного пафосу боротьби. Однак поряд з відмінностями, які зумовили неповторність індивідуальності кожного із цих композиторів, їх об’єднують реалізм і життєствердне начало.

Саме у творчості композиторів Віденської класичної школи сформувався склад сучасного симфонічного оркестру, великі симфонічні жанри симфонії, сонати, тріо, квартету та квінтету. В сонатному allegro зародився, а пізніше, у творчості Бетховена, сформувався новий метод музичного мислення - симфонізм.Це представники музичного романтизму із загостреною увагою до емоційного світу людини, індивідуалізацією та драматизацією лірики, протиставленнями особистості дійсності, ідеалу та реальності, інтересом до національної своєрідності, зверненням до історичних, легендарних та народно-побутових сюжетів. У їхній творчості народжується велика кількість жанрів малих форм, відчувається прагнення до синтезу мистецтв, із чим пов’язаний розвиток програмної музики. У цей час музичне виконавство остаточно виокремлюється в самостійну музичну діяльність. З величезним успіхом у Європі відбуваються концерти італійського віртуоза-скрипаля Нікколо Паганіні, угорського піаніста Ференца Ліста та інших виконавців-віртуозів. У цей період виникає жанр оперети, розквіт якого, по суті, сприяв поступовому виокремленню в самостійну галузь музичної діяльності естрадної музики.

# data[].attributes.headline
Родіон Зіненко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зіненко 11А

# data[].attributes.body
Розповідь про витоки європейського живопису почнемо з цікавої події, що трапилася у Франції у вересні 1940 року. Четверо старшокласників вирушили в експедицію, щоб знайти підземний хід до середньовічного замку. Та опинилися вони в печері доісторичної людини. Зі стін на них дивилися величезні звірі, викликаючи подив і захоплення.Учитель, якому повідомили про знахідку, був вражений, коли побачив цю первісну «галерею», яка нагадувала сучасне мистецтво графіті. Юні дослідники відкрили печеру Ласко. Так само випадково було відкрито знамениту печеру Альтаміра в Іспанії археологом-любителем і його 9-річною донькою в 1879 році. Обидві печери із зображеннями диких і свійських тварин внесені до списку об’єктів Світової спадщини ЮНЕСКО.

Епоха Середньовіччя занурює європейців у світ сакрального живопису — символічні образи і містицизм. Картина світобудови відображена на сторінках книжок (мініатюри) та на стінах християнських соборів (монументальний живопис).Мозаїки, фрески, іконопис, книжкова мініатюра представляють мистецтво Візантії. Сторінки рукописів прикрашали ініціалами, віньєтками. Середньовічні книжкові мініатюри стали передвісниками станкового живопису. Яскраві кольори мозаїки зі смальти, яку виготовляли візантійські майстри, сяяли на золотавому тлі, утворюючи ефект мерехтіння.Засновник італійської малярської школи Джотто ді Бондоне (1267—1337) вийшов за межі середньовічного канону. Звичні аскетичні вирази облич митець зумів оживити емоційними поглядами. Він також по-новому почав відтворювати простір, розміщуючи персонажів фресок так, що виникала ілюзія просторовості.У чому полягає умовність романського стилю каталонської фрески? Якими засобами відображено простір на розписі Джотто?

«Біблією для неписьменних» часто називають вітражі готичних соборів, адже вони давали змогу ознайомитися з основними сценами зі Святого писання. Особливе місце в розвитку вітражного живопису належить Франції, де зародилася готична архітектура, яку сусідні країни вважали зразком.

Єдиною спорудою, чиї вітражі збереглися з ХІІІ ст. без реконструкцій, є собор у Шартрі. Кольори 170 вітражів з домінуванням блакитних і синіх відтінків створюють містичну атмосферу. Їх виготовляли всі ремісничі корпорації міста.Епоха Відродження кардинально змінює художню картину світу, активізує інтерес до особистості, завдяки чому розквітає жанр портрета. Наслідуючи ідеали античності, живописці звертаються до міфічних сюжетів поряд із християнськими. Перехід до олійних фарб дає змогу досягти нових вершин у техніці станкового живопису. Ренесанс відкриває перспективу і світлотінь у малярстві.

Епоха «титанів» подарувала світові загальновизнаних геніїв: Леонардо да Вінчі, Рафаеля Санті і Мікеланджело Буонарроті, з архітектурними й скульптурними шедеврами якого ви ознайомилися у попередніх параграфах.

Леонардо да Вінчі (1452—1519) — найзагадковіша постать в історії світової культури, який втілив ідеал універсальної людини: митця, вченого, винахідника. Відкриття майстра в царині живопису — правила повітряної перспективи. В одухотворених мадоннах він відтворив величний образ Матері Божої. Портрет Мони Лізи (Джоконди) з ледь помітним усміхом ніби огорнутий легким серпанком (леонардівське «сфумато»).Яких художників Ренесансу ви знаєте? Назвіть їхні твори.

Інший «титан» епохи Відродження — Рафаель Санті (1483—1520) досяг неперевершеної майстерності у відтворенні як внутрішньої гармонії особистості в портретах, так і сенсу життя у складних філософських композиціях («Афінська школа»). Художник, шукаючи гармонію краси та жіночності, створив велику кількість мадонн (не менше 15 творів). Саме вони принесли йому всесвітню славу разом із фресками у Ватиканському палаці. Від юнацької ліричної «Мадонни Конестабіле» через неперевершені за ніжністю образи мадонн ішов митець до своєї творчої вершини — «Сікстинської Мадонни».Найвище досягнення Леонардо да Вінчі — фреска «Тайна вечеря» (1495—1497) у трапезній міланського монастиря Санта Марія делле Граціє. Вона відтворює момент реакції кожного з дванадцяти апостолів на слова Христа про те, що хтось із присутніх його зрадить.

Композиція фрески гармонійна, переконлива. Більшість попередніх творів на цю тему виключали Іуду, розміщуючи його одного за частиною столу, протилежну тій, за якою сиділи Ісус з іншими апостолами, або зображували з німбом усіх, крім Іуди. Фігуру Христа у стані повного спокою художник розмістив у центрі, просторово виділивши її серед інших (просвітом відкритих дверей, за якими видно пейзаж). Дванадцять апостолів розбиті на групи по троє в кожній. Іуда — серед них, у різкому повороті із затемненим профілем. Він з острахом дивиться на вчителя і судорожно стискає в руці мішечок зі срібляками.

Через реакцію апостолів на повідомлення Христа про зраду Леонардо розкриває характер і темперамент кожного з них. Вони по-різному проявляють себе в момент душевного потрясіння. Глибоко психологічні образи узагальнюють вічні проблеми, з якими стикається людство: відданість і шляхетність, підступність і користолюбство... Це робить твір Леонардо сучасним, змушує замислитися. Розпис став віхою не лише в історії італійського Ренесансу. Він змінив напрям розвитку європейського живопису загалом завдяки відкриттю законів прямої перспективи, відтворення глибини простору.

Доля шедевра Леонардо трагічна: виявилося, що фреска псується і потребує реставрації.Мікеланджело Буонарроті був не лише художником, а й архітектором, поетом, мислителем. Кожен шедевр митця — ідеальний за формою та глибокий за змістом — ніби синтезує всі його таланти. Тондо «Мадонна Доні» вражає цілісністю композиції і рельєфною виразністю фігур, коли картина сприймається, як скульптура з мармуру.Коли мова заходить про живопис так званого Північного Відродження, про мистецтво Нідерландів XVII ст., згадують «малих» і «великих» голландців. До «малих» зараховували художників, які писали картини невеликого розміру, переважно пейзажного та побутового жанрів, тобто звертались до поезії повсякденності на противагу мистецтву «великого» стилю з домінуванням «високих» історичних і міфологічних сюжетів. До найвідоміших «малих» голландців належали Ян ван Ейк, Ієронім Босх, Пітер Брейгель (старший), Ян Вермер, Франс Халс, Пітер Клас та інші, до «великих» — Пітер Пауль Рубенс і Рембрандт ван Рейн. Через історичні події Нідерланди було поділено на Голландію та Фландрію, а мистецтво — на дві школи — голландську і фламандську. Представники першої зображали переважно повсякдення, тому тут набули популярності прості за композицією натюрморти і скромні камерні портрети.

Фламандці зверталися насамперед до релігійного та міфологічного жанрів, парадного портрета, а натюрморт прагнули перетворити на гімн багатству.

Центральною фігурою фламандського мистецтва став Пітер Пауль Рубенс (1577—1640). Універсальність таланту підносить його творчість на один щабель із найвидатнішими майстрами Відродження. Проте стиль митця, насичений театральним пафосом, контрастами світла і тіні, бурхливим рухом, пізніше визначили як бароко. Він захоплювався баталіями, сценами полювання на тварин, писав численні портрети. Рубенсівські образи ніби втілюють ідею «здорового духу в здоровому тілі». Мистецтво майстра несе заряд життєвої енергії.Вершиною досягнень голландської школи є творчість Рембрандта Харменса ван Рейна (1606—1669), просякнута реалістичним світосприйманням і психологічною глибиною образів. Рембрандт — неперевершений майстер композиції та світлотіньового моделювання. На його картинах фарби ніби світяться зсередини, хоча загалом колорит приглушений.Після одруження Рембрандт потрапляє до кола амстердамської аристократії, стає знаменитим. У цей найщасливіший період свого життя він малює багато автопортретів і портретів дружини. Художник зображує її в різних міфічних образах, у фантастичних костюмах. Ефектні композиції, овіяні романтикою юності, відмінні від пізніших творів, коли митця спіткало банкрутство, бідність і лихоліття.

Портрети Рембрандта — це біографії, які не лише правдиво передають зовнішні риси людини, а й дають змогу проникнути в її душевний стан, внутрішні переживання, думки. Митець створював і багатофігурні композиції.

# data[].attributes.body
Вóльфганг Амадéй Мóцарт — видатний австрійський композитор і музикант-віртуоз. Один з найпопулярніших класичних композиторів, Моцарт зробив великий вплив на світову музичну культуру. За свідченням сучасників, Моцарт мав феноменальний музикальний слух, пам'ять і неперевершену здатність до імпровізації. На відміну від багатьох композиторів XVIII століття, Моцарт не просто працював в усіх музичних формах свого часу, але і добився в них великого успіху. Багато з його творів визнані шедеврами симфонічної, концертної, камерної, оперної і хорової музики. Творчий доробок Моцарта становить понад 600 творів: 41 симфонію, понад 19 опер, велику кількість інструментальних концертів, 13 струнних квартетів, 35 сонат для скрипки, «Реквієм» та багато інших інструментальних та хорових творів. Музика Моцарта, створена під великим впливом Йозефа Гайдна, стала вершиною класичної епохи за чистотою мелодії та форми. Разом з Гайдном і Бетховеном належить до найбільш значних представників Віденської класичної школи. Біографія Моцарта була предметом спекуляцій і суперечок, лягла в основу художніх вигадок і розхожих міфів.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Мо́нна Ліза (Джоконда) (італ. Ritratto di Monna Lisa del Giocondo) — картина, написана італійським художником Леонардо да Вінчі в період 1503-1519 років. Картина є одним з найвідоміших і безцінних творів живопису у світі. Належить до епохи Відродження. Дерево, олія. Оригінальний розмір і розмір репродукції: 76,8*53 см. Знаходиться в Луврі (Париж, Франція).

Повна назва картини «Портрет пані Лізи дель Джокондо» (італ. Ritratto di Monna Lisa del Giocondo). "Мона Ліза" – це картина, яку найчастіше копіюють. Картина офіційно визнана як безцінна. Єдина ціна, яку можна назвати – це сума страховки цієї картини, що складає 3 млрд доларів.

В 1911 році "Мона Ліза" була викрадена і лише три роки опісля, завдяки випадковим обставинам, повернена музею. Особистість, яку зображено на портреті, складно ідентифікувати: різні дослідники вважають що на картині зображено Лізу Герардіні (дружину торговця шовком з Флоренції), мати Леонардо, молодого юнака у жіночому одязі, просто ідеальну жінку або ж самого Леонардо. Якщо дивитися безпосередньо на губи Мона Лізи, то зображення посміхається, а якщо погляд відвести трохи вбік, то посмішка зникає. Деякі мистецтвознавці стверджують, що під портретом Мони Лізи є ще два шари зображення. На одній картині – контур жіночого портрета з більшою головою і руками. На іншій – зображена жінка в перламутровому головному уборі. Ще одним цікавим фактом є те, що жінка на картині не має брів.

# data[].attributes.body
«Крик», або «Зойк» — назва декількох експресіоністських полотен і відбитків норвезького художника Едварда Мунка, що зображують агонізуючу від жаху постать людини на тлі криваво-червоного неба. Тлом для твору є пейзаж фіорду Осло, що відкривається з пагорбу Екеберг в Кристіанії, Норвегія.

Едвард Мунк створив декілька версій «Крику» у різних техніках. Музей Мунка володіє однією з мальованих версій та однією пастеллю. У Національній галереї в Осло міститься інша мальована версія. Четверта версія, виконана пастеллю, належить норвезькому мільйонеру Петтеру Олсену. Мунк також створив літографію картини «Крик» ставав мішенню декількох професійних і добре підготовлених викрадень. Так, у 1994 році версію з Національної галереї було викрадено. За декілька місяців твір мистецтва було повернуто. А у 2004 році Крик і Мадонну пензля Мунка викрали з Музею Мунка. Обидві картини були повернуті в 2006 році. Вони зазнали незначних ушкоджень і були повернуті до експозиції в травні 2008 року після здійснення реставраційних робіт.

# data[].attributes.headline
Демиденко Анастасія 11-А

# data[].attributes.subject
Демиденко Анастасія 11-А

# data[].attributes.body
Вітрувіа́нська люди́на» — знаменитий малюнок італійського художника Леонардо да Вінчі, що супроводжується пояснювальними написами; виконаний приблизно в 1490 році і поміщений в одному з його журналів. На ньому зображена фігура оголеного чоловіка в двох накладених одна на іншу позиціях: з розведеними в сторони руками і ногами, вписана в коло; з розведеними руками та зведеними разом ногами, вписана в квадрат. Малюнок і пояснення до нього іноді називають канонічними пропорціями.

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
Розповідь про витоки європейського живопису почнемо з цікавої події, що трапилася у Франції у вересні 1940 року. Четверо старшокласників вирушили в експедицію, щоб знайти підземний хід до середньовічного замку. Та опинилися вони в печері доісторичної людини. Зі стін на них дивилися величезні звірі, викликаючи подив і захоплення.

Учитель, якому повідомили про знахідку, був вражений, коли побачив цю первісну «галерею», яка нагадувала сучасне мистецтво графіті. Юні дослідники відкрили печеру Ласко

Мозаїки, фрески, іконопис, книжкова мініатюра представляють мистецтво Візантії. Сторінки рукописів прикрашали ініціалами, віньєтками. Середньовічні книжкові мініатюри стали передвісниками станкового живопису. Яскраві кольори мозаїки зі смальти, яку виготовляли візантійські майстри, сяяли на золотавому тлі, утворюючи ефект мерехтіння.

Для фрескового живопису романської доби — першого загальноєвропейського стилю — характерні умовність і площинність зображення (композиції були позбавлені глибини простору), схематичність образів і різномасштабність фігур (Христа завжди малювали вищим за інших)

Засновник італійської малярської школи Джотто ді Бондоне (1267—1337) вийшов за межі середньовічного канону. Звичні аскетичні вирази облич митець зумів оживити емоційними поглядами. Він також по-новому почав відтворювати простір, розміщуючи персонажів фресок так, що виникала ілюзія просторовості.

«Біблією для неписьменних» часто називають вітражі готичних соборів, адже вони давали змогу ознайомитися з основними сценами зі Святого писання. Особливе місце в розвитку вітражного живопису належить Франції, де зародилася готична архітектура, яку сусідні країни вважали зразком.

Єдиною спорудою, чиї вітражі збереглися з ХІІІ ст. без реконструкцій, є собор у Шартрі. Кольори 170 вітражів з домінуванням блакитних і синіх відтінків створюють містичну атмосферу. Їх виготовляли всі ремісничі корпорації міста.

Епоха Відродження кардинально змінює художню картину світу, активізує інтерес до особистості, завдяки чому розквітає жанр портрета. Наслідуючи ідеали античності, живописці звертаються до міфічних сюжетів поряд із християнськими. Перехід до олійних фарб дає змогу досягти нових вершин у техніці станкового живопису. Ренесанс відкриває перспективу і світлотінь у малярстві.

Епоха «титанів» подарувала світові загальновизнаних геніїв: Леонардо да Вінчі, Рафаеля Санті і Мікеланджело Буонарроті, з архітектурними й скульптурними шедеврами якого ви ознайомилися у попередніх параграфах.

Леонардо да Вінчі (1452—1519) — найзагадковіша постать в історії світової культури, який втілив ідеал універсальної людини: митця, вченого, винахідника. Відкриття майстра в царині живопису — правила повітряної перспективи. В одухотворених мадоннах він відтворив величний образ Матері Божої. Портрет Мони Лізи (Джоконди) з ледь помітним усміхом ніби огорнутий легким серпанком (леонардівське «сфумато»).

Інший «титан» епохи Відродження — Рафаель Санті (1483—1520) досяг неперевершеної майстерності у відтворенні як внутрішньої гармонії особистості в портретах, так і сенсу життя у складних філософських композиціях («Афінська школа»). Художник, шукаючи гармонію краси та жіночності, створив велику кількість мадонн (не менше 15 творів). Саме вони принесли йому всесвітню славу разом із фресками у Ватиканському палаці. Від юнацької ліричної «Мадонни Конестабіле» через неперевершені за ніжністю образи мадонн ішов митець до своєї творчої вершини — «Сікстинської Мадонни».

Цей шедевр Рафаель створив на замовлення церкви Святого Сікста в місті П’яченца. Вона написана без ескізу, такою, якою наснилася художнику.

З історії шедевра

Найвище досягнення Леонардо да Вінчі — фреска «Тайна вечеря» (1495—1497) у трапезній міланського монастиря Санта Марія делле Граціє. Вона відтворює момент реакції кожного з дванадцяти апостолів на слова Христа про те, що хтось із присутніх його зрадить.

Композиція фрески гармонійна, переконлива. Більшість попередніх творів на цю тему виключали Іуду, розміщуючи його одного за частиною столу, протилежну тій, за якою сиділи Ісус з іншими апостолами, або зображували з німбом усіх, крім Іуди. Фігуру Христа у стані повного спокою художник розмістив у центрі, просторово виділивши її серед інших (просвітом відкритих дверей, за якими видно пейзаж). Дванадцять апостолів розбиті на групи по троє в кожній. Іуда — серед них, у різкому повороті із затемненим профілем. Він з острахом дивиться на вчителя і судорожно стискає в руці

Через реакцію апостолів на повідомлення Христа про зраду Леонардо розкриває характер і темперамент кожного з них. Вони по-різному проявляють себе в момент душевного потрясіння. Глибоко психологічні образи узагальнюють вічні проблеми, з якими стикається людство: відданість і шляхетність, підступність і користолюбство... Це робить твір Леонардо сучасним, змушує замислитися. Розпис став віхою не лише в історії італійського Ренесансу. Він змінив напрям розвитку європейського живопису загалом завдяки відкриттю законів прямої перспективи, відтворення глибини простору.

Доля шедевра Леонардо трагічна: виявилося, що фреска псується і потребує реставрації.

Леонардо да Вінчі. Тайна вечеря

Розподіліть ролі й «оживіть» композицію уявними діалогами персонажів.

Мікеланджело Буонарроті був не лише художником, а й архітектором, поетом, мислителем. Кожен шедевр митця — ідеальний за формою та глибокий за змістом — ніби синтезує всі його таланти. Тондо «Мадонна Доні» вражає цілісністю композиції і рельєфною виразністю фігур, коли картина сприймається, як скульптура з мармуру.

# data[].attributes.attachment_caption
Клод Моне «Враження. Схід сонця» (1872)

# data[].attributes.headline
Павлова М 11-А

# data[].attributes.subject
Павлова М 11-А

# data[].attributes.body
Моне почав працювати над картиною в рамках написання серії морських полотен в Гаврі, де художник хотів зобразити порт під час світанку, вдень, під час заходу сонця, вночі. Загалом, серії картин одного й того самого об’єкта в різний час доби, в різну погоду та в різні пори року були притаманні видатному імпресіоністу.

В цій картині Моне розробляє ті теми, які йому завжди будуть цікаві: колорит, взаємодія кольорів та вплив сонячного світла на сприйняття природи та передача цього сприйняття фарбами. Він показує зв’язок яскравого сонця та синьої води гавані, яскраві рефлекси сонячних променів на ранковій морській поверхні. Ця картина стала символом імпресіонізму та на завжди увійшла в історію світового живопису.

# data[].attributes.headline
Приклади робіт учнів з просторів інтернету за темою""Власне бачення картини художника"!

# data[].attributes.subject
Приклади робіт учнів з просторів інтернету за темою""Власне бачення картини художника"!

# data[].attributes.headline
Приклади робіт учнів з просторів інтернету за темою""Власне бачення картини художника"!

# data[].attributes.subject
Приклади робіт учнів з просторів інтернету за темою""Власне бачення картини художника"!

# data[].attributes.headline
Приклади робіт учнів з просторів інтернету за темою""Власне бачення картини художника"!

# data[].attributes.subject
Приклади робіт учнів з просторів інтернету за темою""Власне бачення картини художника"!

# data[].attributes.headline
«Викрадення Психеї

# data[].attributes.body
«Викрадення Психеї» (фр. Le ravissement de Psyché) — картина Вільяма Бугро, написана в 1895 році і того ж року вперше представлена ​​на Паризькому салоні. Знаходиться у приватній колекції, власник якої не афішується.

Картина створена художником у сімдесятирічному віці — і, на думку рецензента Паризького салону 1895 року Гюстава Алле, «потрібний був художній досвід видатного майстра для того, щоб досягти такого ступеня досконалості», оскільки «казкова краса осіб, вираження захоплення та щастя на них, грація літаючих поз і вся поезія цього вознесіння — справжнє захоплення для погляду» (фр. ). Сучасна дослідниця Ф. Вісман відзначає несподіванку даного колористичного рішення для еротичної тематики.

# data[].attributes.headline
Приклади мемів за темою: "Скульптура - мовчазна потаємна муза"!

# data[].attributes.subject
Приклади мемів за темою: "Скульптура - мовчазна потаємна муза"!

# data[].attributes.headline
Приклади мемів за темою: "Скульптура - мовчазна потаємна муза"!

# data[].attributes.subject
Приклади мемів за темою: "Скульптура - мовчазна потаємна муза"!

# data[].attributes.headline
Біла Амалія 11-Б.    "Зоряна ніч" Вінсент Ван Гог 

# data[].attributes.subject
Біла Амалія 11-Б.    "Зоряна ніч" Вінсент Ван Гог 

# data[].attributes.body
"Зоряна ніч" – одна з найвідоміших картин голландського художника Вінсента ван Гога, написана в червні 1889 року. Картина стала для ван Гога своєрідною психологічною терапією, яка допомагала перемогти депресію, розчарування і тугу. Зберігається картина у Музеї сучасного мистецтва у Нью-Йорку.

"Зоряну ніч" Ван Гог написав у психлікарні, куди його помістив лікуватися брат Тео після того, як ван Гог відрізав собі мочку вуха. Цікаво, що сам художник вважав її вкрай невдалою роботою, так як вона була написана в момент душевного розладу ван Гога. Кількість нічних світил, зображених на картині, ототожнюють із 37 главою з Книги Буття, в якій йде мова про сни Йосипа: “Я бачив ще сон, ось, Сонце, і Місяць, і одинадцять зірок поклоняються мені”.

«Зоряна ніч» - одна з найбільш суперечливих, загадкових і зачаровуючих робіт, що оспівують їх красу. Як створювалося це полотно, які події з життя живописця вплинули на його написання і як робота переосмислюється в сучасному мистецтві.

# data[].attributes.headline
Колодій Даша 11-А

# data[].attributes.subject
Колодій Даша 11-А

# data[].attributes.body
Крик (картина Мунка)

Крик ( створено, разом з версіями, у 1893-1910 роки) — назва декількох експресіоністських полотен і відбитків норвезького художника Едварда Мунка, що зображують агонізуючу від жаху постать людини на тлі криваво-червоного неба. Тлом для твору є пейзаж фіорду Осло, що відкривається з пагорбу Екеберг в Кристіанії, Норвегія.

Едвард Мунк створив декілька версій «Крику» у різних техніках. Музей Мунка володіє однією з мальованих версій та однією пастеллю. У Національній галереї в Осло міститься інша мальована версія (власне початкова, 1893, основне зображення статті). Четверта версія, виконана пастеллю, належить норвезькому мільйонеру Петтеру Олсену. Мунк також створив літографію картини.

«Крик» ставав мішенню декількох професійних і добре підготовлених викрадень. Так, у 1994 році версію з Національної галереї було викрадено. За декілька місяців твір мистецтва було повернуто. А у 2004 році Крик і Мадонну пензля Мунка викрали з Музею Мунка. Обидві картини були повернуті в 2006 році. Вони зазнали незначних ушкоджень і були повернуті до експозиції в травні 2008 року після здійснення реставраційних робіт

# data[].attributes.attachment_caption
Вінсент ван Гог «Зоряна ніч» (1889)

# data[].attributes.headline
Єрмак Ігор 11-А 

# data[].attributes.subject
Єрмак Ігор 11-А 

# data[].attributes.body
Картина, виконана в насичених синіх тонах, зображує неймовірне нічне небо над сонним містечком. Художник малював по пам’яті, не з натури, і вклав у цю роботу своє бачення фантастичної енергії зірок та Місяця. Це одна з найяскравіших картин майстра, завдяки якій він виробив свій фірмовий мазок.

Картина написана під час перебування в Сен-Ремі-де-Прованс. Він перебуває в лікарні для психічно хворих після сварки з Гогеном та втрати частини вуха. Існує версія згідно якої Вінсент відрізав собі вухо, щоб не чути те, що йому казав Гоген. В цей же час Ван Гог плідно працює та створює чи не найкращі свої полотна. Він багато пише брату Тео про свої спостереження зоряного неба з неймовірно великою зорею. Астрономи переконані, що Вінсент бачив Венеру, яка була в полі зору над Сен-Ремі-де-Прованс під час лікування художника. Після написання «Зоряної ночі» стан Ван Гога сильно погіршився. Можливо картина була написана під впливом наступаючого піку психічного розладу, коли його бачення світу суттєво змінювалось. Проте, це аж ніяк не применшує значення картини.

Наразі картина зберігається в Музеї сучасного мистецтва в Нью-Йорку.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Клод Моне «Враження. Схід сонця» (1872)

Моне почав працювати над картиною в рамках написання серії морських полотен в Гаврі, де художник хотів зобразити порт під час світанку, вдень, під час заходу сонця, вночі. Загалом, серії картин одного й того самого об’єкта в різний час доби, в різну погоду та в різні пори року були притаманні видатному імпресіоністу.

В цій картині Моне розробляє ті теми, які йому завжди будуть цікаві: колорит, взаємодія кольорів та вплив сонячного світла на сприйняття природи та передача цього сприйняття фарбами. Він показує зв’язок яскравого сонця та синьої води гавані, яскраві рефлекси сонячних променів на ранковій морській поверхні. Ця картина стала символом імпресіонізму та на завжди увійшла в історію світового живопису.

# data[].attributes.body
«Тайна вечеря» або рідше: «Таємна вечеря» — фреска італійського художника Леонардо да Вінчі, стінопис якої створено в період 1495–1497 років у монастирі домініканців Санта Марія делле Ґраціє в Мілані.

Обмірковуючи майбутню «Тайну вечерю», Леонардо не тільки виконував начерки, але й записував свої думки про дії окремих учасників цієї сцени. У записах не зазначені імена апостолів, але Леонардо, скоріш за все, ясно уявляв собі дії кожного з них і місце, яке кожен мав зайняти в загальній композиції. Уточнюючи в малюнках пози і жести, він шукав таких форм вираження, які утягнули б всі фігури в єдиний вир пристрастей. Він хотів зберегти в образах апостолів живих людей, кожен з яких по-своєму відгукується на події, що відбуваються.

Цікаві факти

1. На думку деяких вчених, незвичайне розташування учнів на полотні не випадково. Мовляв, Леонардо да Вінчі розмістив людей за знаками зодіаку. Згідно з цією легендою, Ісус був Козерогом, а його кохана Марія Магдалина – Дівою.

2. Не можна не згадати той факт, що під час Другої світової війни в результаті попадання снаряда в будівлю церкви було зруйновано практично все, крім стіни, на якій зображена фреска.

3. Існує припущення, що сидить до Христа спиною апостол Фадей – це насправді автопортрет самого да Вінчі. І, з огляду на характер художника і його атеїстичні погляди, ця гіпотеза більш ніж імовірна.

# data[].attributes.headline
Сторожук Єлизавета, 11-В

# data[].attributes.subject
Сторожук Єлизавета, 11-В

# data[].attributes.attachment_link.title
Мікеланджело - визнаний геній епохи Відродження

# data[].attributes.headline
Григоренко Олександр 11-Б "Венера Мілоська"

# data[].attributes.subject
Григоренко Олександр 11-Б "Венера Мілоська"

# data[].attributes.body
Венера Мілоська (грец. Η Αφροδίτη της Μήλου) — мармурова статуя богині Афродіти, датована приблизно 150 до н. е. Нині експонується в Луврі, Париж.
Автор Венери Мілоської невідомий. Початково вона приписувалась Праксітелю, оскільки скульптура являє собою тип Афродіти Кнідської. Нині поширена версія про авторство Агесандра Антіохійського.
Статуї Венери Мілоської править за ідеал краси жіночого тіла. Висота статуї 2,04 м. Пропорції у перерахунку на зріст 164 см такі: 86х69х93 см.
8 квітня 1820 року статую Венери Мілоської знайшов грецький селянин Йоргос Кентротас на острові Мілос. Скопуючи свою присадибну ділянку, він спочатку натрапив на кам'яну нішу розміром близько 4-5 м.У тому кам'яному склепі лежала Венера. На момент знахідки фігура богині вже була розбита на два великі фрагменти. Безсумнівно, що у лівій руці Венера тримала яблуко.

# data[].attributes.headline
Біла Амалія 11-Б " Дискобол "

# data[].attributes.subject
Біла Амалія 11-Б " Дискобол "

# data[].attributes.body
Дискобо́л (грец. Δισκοβόλος — метальник диска) —давньогрецька скульптура, завершена на початку класичного періоду приблизно в 460-450 до н. е. Одна з найбільш прославлених статуй античності роботи скульптора Мирона. Він є першою класичною скульптурою, що зображує людину у русі.
Переможець змагань із метання диска зображений у момент розмаху перед киданням. Тіло атлета представлено у повороті , що було надзвичайно складним та водночас сміливим прийомом. Ім'я атлета, зображеного у скульптурі, не збереглось. Не зберігся й оригінал Дискобола - він був загублений у Середньовіччі. Робота відома завдяки численним римським копіям, як повномасштабним копіям із мармуру, який дешевший за бронзу , таким як перша знайдена, Паломбарський дискобол, так і меншим масштабним версіям із бронзи.
Метальник диска зображений таким, що збирається кинути свій кидок: «чистим інтелектом», як зауважив Кеннет Кларк у «Оголеному», Мирон створив стійку модель спортивної енергії. Він зробив момент дії настільки тимчасовий, що студенти легкої атлетики все ще дебати, якщо це можливо і він надав цьому повноту камеї . Момент, зафіксований таким чином у статуї, є прикладом ритму, гармонії та балансу. Мирона часто вважають першим скульптором, який опанував цей стиль. Природно, як завжди в давньогрецькій легкій атлетиці, Дискобол повністю оголений. Його поза вважається неприродною для людини за сучасними стандартами вважається досить неефективним способом метання диска. Мирон уособлює тіло в момент його максимального напруження і пишноти. Кручення тіла енергійне і водночас гармонійне та делікатне. Однак великі зусилля спортсмена не відображаються на його обличчі, яке демонструє лише слабку зосередженість. Як зауважує Кларк, «на сучасний погляд може здатися, що прагнення Мирона до досконалості змусило його надто суворо придушувати відчуття напруги в окремих мʼязах» .Ще одна відмінна риса Мирона, втілена в цій скульптурі, полягає в тому, що тіло має пропорційну симетрію.
Потенційна енергія, виражена в тісно пораненій позі цієї скульптури, яка відображає момент застою безпосередньо перед звільненням, є прикладом прогресу класичної скульптури від архаїчної с. Однак тулуб не демонструє мʼязового напруження, навіть якщо кінцівки розведені.

# data[].attributes.headline
Колодій Дар'я 11а

# data[].attributes.subject
Колодій Дар'я 11а

# data[].attributes.body
Ніка Самофракійська
Скульптура Ніки (бл. 190 до н. е.), грецької богині перемоги, є культовим зразком елліністичної грецької скульптури.
Статуя належить до шедеврів грецької скульптури елліністичної доби й була виготовлена на початку 2 століття до н.е. на острові Родос на честь перемоги, здобутої родосцями над флотом сирійського царя. Ніка Самофракійська є однією з небагатьох скульптур доби еллінізму, що збереглась до наших часів в оригіналі, а не у вигляді римської копії.
Вона була встановлена на стрімкій скелі над морем, її п'єдестал зображував ніс бойового корабля. Могутня й поважна Ніка в одязі, що розвивається від вітру, представлена в нестримному русі вперед. Крізь тонкий прозорий хітон просвічується прекрасна фігура, яка вражає глядача пластикою пружного і сильного тіла. Впевнений крок богині і гордий помах орлиних крил народжують почуття радісної та урочистої перемоги.

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
Неперевершеним зразком античної скульптури є Венера Мілоська. Мармурова богиня кохання вражає своєю загадковістю, класичними рисами обличчя, пропорціями фігури. Грецький культ прекрасної духом і тілом людини демонструють скульптури «Дискобол» і «Дорифор», які збереглися в копіях.Основним досягненням римлян є скульптурний портрет (парадний, камерний, кінний), якому притаманні реалістичність відображення характерів, урочистість, що мала звеличувати могутність влади імператорів. Рельєфи на історичні сюжети часто прикрашали тріумфальні арки і колони.Порівняйте скульптури атлетів і визначте, яка з них статична, а яка — динамічна. Чому, на вашу думку, Венеру Мілоську вважають еталоном жіночої краси? Чи вважаєте ви статуї атлетів еталонами чоловічої краси? Аргументуйте. Поміркуйте, як римські скульптори втілювали ідею греків «людина — міра всіх речей». Як вони досягали монументальності парадного портрета?

Захоплюючись майстерністю грецьких і римських скульпторів, митці наступних поколінь звертаються до античних статуй як до найкращих зразків мистецтва.

Християнська релігія визначила своєрідність європейської середньовічної скульптури, яка стала частиною соборів романського стилю. У мистецтві готики скульптура відіграє помітну роль, «олюднюючи» архітектуру. Статуї святих, апостолів, пророків, фантастичних істот, а деколи й реальних осіб, заповнюють портали, ніші, виступи карнизів.Серед видатних творів Мікеланджело Буонарроті (1475—1568), одного з титанів Відродження, — скорботна композиція капели Медічі у церкві Сан-Лоренцо. Статуя Лоренцо Медічі розташована в ніші на стіні, він сидить у глибокій задумі. Перед ним застиглі алегоричні фігури «Ранок» і «Вечір». Навпроти (симетрично) — статуя Джуліано Медічі, біля ніг якого лежать алегоричні фігури «День» і «Ніч». Чотири горизонтальні фігури ніби спадають із кришок саркофагів, символізуючи плинність часу. Погляди обох герцогів спрямовані на Мадонну, статуя якої розташована в центрі композиції на третій стіні (вона об’єднує скульптурні групи двох герцогів). Епоха Відродження не знала ще такого гармонійного синтезу архітектури і скульптури. Ясність і врівноваженість, до чого прагнули митці Ренесансу, сповнені напруженістю і драматизмом. Творчість Мікеланджело стала передвісником наступної епохи — бароко.Найвидатніший представник італійського бароко Джованні Лоренцо Берніні, як і Мікеланджело Буонарроті, належав до митців-універсалів. Він блискуче виявив себе не тільки в архітектурі, а й у пластичному мистецтві, живописі. Переконливо репрезентує мову барокової пластики й новаторства Л. Берніні його твір «Аполлон і Дафна».Експресія образів і динаміка форм цієї скульптури були революційним кроком у галузі різьблення по мармуру. Поселити життя в бездушну кам’яну брилу — особливий дар Л. Берніні. Такої вершини не зміг досягти жоден із його послідовників.

Скульптура стала невід’ємною складовою архітектури бароко, надаючи динамічної виразності церквам, палацам, павільйонам, фонтанам. Німеччина безперечно пишається комплексом Цвінґер, щедро прикрашеним статуями й декоративними рельєфами, картушами з гербами й химерними маскаронами.
Доба рококо привнесла в мистецтво скульптури нові образні типажі. Скульптори створювали безліч витончених чоловічих і жіночих статуй і бюстів, статуетки німф і фавнів. Ідеалом краси став «Амур» Етьєна Моріса Фальконе (1716—1791). Відомо, що майстер сам створив близько десятка подібних робіт, ще й передавав замовлення учням і колегам.Для майстрів скульптури класицизму характерні культ ідеалів античності й Відродження, стриманість, чіткість форм і деталей. Митці часто звертаються до міфологічної тематики, наприклад, до сюжету міфу про Амура і Психею.Суголосна міфу тема кохання була втілена Огюстом Роденом (1840—1917) у знаменитих композиціях «Поцілунок» і «Вічна весна», неперевершених за грацією та експресією. О. Родена можна вважати засновником експресіонізму в скульптурі. У містах Європи й поза її межами є понад 20 копій відомої роботи О. Родена «Мислитель». Завдяки контрастам фактури, прийомам обробки матеріалу митцю вдалося показати людину, сповнену внутрішньої енергії.Славетний засновник кубізму Пабло Пікассо (1881—1973) створював не лише живописні композиції, а й оригінальні за формою кубістські скульптури.

Митця румунського походження Константина Бранкузі (1876—1957) вважають одним із піонерів абстрактної скульптури. Він намагався втілити образ птаха в універсальній і лаконічній формі, вловити політ як символ.

Культовий для мистецтва сучасності експресіоністичний твір «Людина, яка крокує» швейцарця Альберто Джакометті (1901—1966) зображений на швейцарській банкноті 100 франків. Тонка, мов лезо, крихка бронзова фігура з грубою поверхнею зображує самотнього пішохода. Скульптура в людський зріст (183 см), створена для міської площі, була продана на аукціоні Sotheby’s за рекордні для пластичного мистецтва 104,327 млн доларів.
Безперечно, цінність творів мистецтва не вимірюється тільки грошима. Проте міжнародні художні аукціони демонструють світові тренди, виявляють тенденції моди, відкривають нові імена та роблять сенсації. Адже торгівля творами мистецтва перетворилася на великий бізнес.

Об’єктів, що привертають увагу сучасних скульпторів, багато. Чимало творів присвячено друзям людей — тваринам. Приміром, у Бремені біля міської ратуші встановлено пам’ятник Бременським музикантам.
Залізного поні можна побачити в Парку Європи, що неподалік Вільнюса. Найцікавіший експонат цього музею — скульптура просто неба, лабіринт, побудований із більш ніж трьох тисяч старих телевізорів («Інфодерево ЛНК»). Він занесений до Книги рекордів Гіннеса як свого роду найбільша «скульптура».

Що вас здивувало у представлених зразках сучасної скульптури? Пригадайте твори у стилі футуризм, кінетизм, поп-арт.

У сучасний урбанізований простір органічно вписуються масштабні об’єкти, що відображають нове пластичне мислення. Зразком гігантоманії є унікальний Атоміум у Брюсселі. Конструкція (заввишки 102 м і вагою 2400 т) відтворює просторове розташування дев’яти атомів кристала заліза, збільшеного у 165 мільярдів разів. За задумом, пам’ятка символізує науково-технічний прогрес, мирне використання енергії атома, важливу роль заліза в розвитку світової економіки. «Атоми» у формі сфер, вкритих металевими пластинами, з’єднані трубами — це коридори з ескалаторами для пересування відвідувачів музею.Отже, модерністська скульптура поступово здобула визнання і, за деякими винятками, втратила свою приголомшливу новизну. До творів скульптури нині відносять композиції поп-арту у вигляді конструкцій із пивних банок чи гігантських вінілових гамбургерів. Термін «скульптура» вживають сьогодні щодо ширшого кола мистецьких явищ (мобілів, інсталяцій тощо). Постмодернізм узяв із різних європейських стилів щось особливе і потрібне для подальшої творчості. Сучасні скульптори не перестають експериментувати й дивувати, стимулюючи сильні емоції та інтерес до всього нового, оригінального.

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
Зодчі споконвіку займалися пошуком нових архітектурних форм. Кожному історичному періоду були властиві різні архітектурні стилі, але лише в епоху Просвітництва виникла потреба їх класифікувати. Була виділена стародавня, антична (грецька та римська), середньовічна (візантійська, романська та готична) архітектура, а також архітектура Нового часу, яка подарувала світові стилі ренесанс, бароко та рококо, класицизм та ампір, еклектику та модерн.Саме цей період став найяскравішим, а стилі, які відносяться до Нового часу, ніколи не вийдуть із моди. Пізніше до хронологічної класифікації було додано архітектуру Новітнього часу, що охоплює конструктивізм, арт-деко, модернізм, хай-тек, постмодернізм, а також різні сучасні стилі.

Звичайно, така система класифікації була абстрактною, оскільки чисті стилі в архітектурі практично не трапляються. Кожен новий стиль несе в собі щось від попереднього та наступного стилю, а напрям, що вийшов із моди, не зникає безвісти.Період Нового часу розпочався у 15 столітті з епохи Відродження чи Ренесансу. На той час культурним центром стала Європа, яка привнесла у світове мистецтво світський тон. Тоді ж зародилася архітектура Нового часу, де не було готичної спрямованості до неба. Замість складних, несиметричних форм середньовічних споруд зодчі стали використовувати рівновагу та симетрію.

Черпаючи натхнення у зразках античної архітектури, вони використовували впорядковане розташування колон та інших елементів.Цей період, як і архітектура Новітнього часу, характеризувався появою нових матеріалів та технологій. Тривалість епохи Відродження у різних країнах була різною. Але історично криза Ренесансу розпочалася ще на початку 16 століття. Тоді ж в Італії зародився стиль бароко, для якого характерний просторовий розмах, використання складних криволінійних форм і скульптур.

Його продовженням став стиль рококо, який не приніс до архітектури нічого нового, а використав прийоми бароко для досягнення максимального декоративного ефекту.У 17 столітті Європа «переситилася» химерними архітектурними формами бароко та рококо. Зодчі знову звернулися до античної простоти, суворості та стриманості. Настала епоха класицизму. Пізніше, як у Франції правив імператор Наполеон, в архітектурі використовувався стиль високого чи пізнього класицизму, названий ампір. А на початку 19 століття архітектура Нового часу набула еклектичних рис.

Еклектиці властиво використання різних архітектурних стилів, але форми будов стали прив’язуватися до їх функцій.Нарешті, наприкінці 19 століття нової архітектурі став використовуватися стиль модерн. Зодчі в черговий раз відмовилися від прямих кутів та ліній, використовуючи плавні, природні контури. У той же час відбувся сплеск інтересу до нових технологій, завдяки яким на початку 20 століття зародилася архітектура Новітнього часу, що розвивається досі.

Саме Новий час дав потужний поштовх для розвитку сучасних архітектурних стилів та залишив яскравий слід в історії світової архітектури.

# data[].attributes.headline
Демиденко 11-А

# data[].attributes.subject
Демиденко 11-А

# data[].attributes.body
Статуя представляє нам ідеально складеного юнака. За правилами Олімпійських Ігор, він наг. Хто він, цей ймовірний переможець змагань з метання диска? Нам цього не дізнатися. Навіть вдивляючись в обличчя статуї, ми не вловимо ніякого натяку на портретну схожість. Місто, яке послало свого громадянина для участі в Іграх, хотіло не його особистого прославлення, а свого. Саме "мала батьківщина атлета" була увічнена в бронзі, а не якась конкретна людина. За канонами класичного періоду, безпристрасне обличчя юнака контрастує з повним динаміки тілом. Скульптура була розрахована на те, що дивитися на неї будуть в анфас. Саме з цієї позиції повніше розкривається "Дискобол". Фото, зроблене ліворуч, представляє скульптуру судженої, дещо неповноцінною, яка втратила об 'єм.

# data[].attributes.body
Кінний монумент Марку Аврелію — давньоримська бронзова скульптура, розташована на Капітолійському пагорбі в Римі.

Вважають, що пам'ятник створений в 175. Первісно під копитами коня була розташована фігура варвара, яка втрачена. Поверхня скульптури була позолочена, залишки позолоти видно і зараз. Імператор верхи на стрункому коні та без стремен, як то було за його життя. Хоча це монумент переможцю, імператора подано без обладунків і без зброї, він в солдатському плащі, накинутому на туніку. Жест правиці імператора-філософа — не жест загрози, а привітання і пропозиція миру. Скульптура не набагато перевищує природні розміри людини та коня.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Венера Мілоська (грец. Η Αφροδίτη της Μήλου) — мармурова статуя богині Афродіти, датована приблизно 150 до н. е. Нині експонується в Луврі, Париж.

Автор Венери Мілоської невідомий. Початково вона приписувалась Праксітелю, оскільки скульптура являє собою тип Афродіти Кнідської. Нині поширена версія про авторство Агесандра Антіохійського.

Статуї Венери Мілоської править за ідеал краси жіночого тіла. Висота статуї 2,04 м. Пропорції у перерахунку на зріст 164 см такі: 86х69х93 см.

# data[].attributes.attachment_caption
«Після сніданку» був створений у 1890 році Елін Даніельсон-Гамбогі в стилі реалізму. Приватна колекція , полотно, олія, 67 х 94 см.

# data[].attributes.headline
Яценко Дар'я 

# data[].attributes.subject
Яценко Дар'я 

# data[].attributes.body
Елін Даніельсон-Гамбогі
1861 — НООРМАРККУ, ФІНЛЯНДІЯ | 1919 — АНТІНЬЯНО, ІТАЛІЯ
ІНФОРМАЦІЯ
фінський художник.

Елін Даніельсон було десять років, коли її батько, Карл Еміль Даніельсон, покінчив життя самогубством, розчарований крахом сімейної ферми. Її мати, Роза Амалія Гестрін, заохочувала її продовжувати навчання за фінансової допомоги брата, який довго підтримував художницю. У п’ятнадцять років Даніельсон вступила до школи малювання Фінського художнього товариства в Гельсінкі, де, окрім техніки малювання та живопису, вивчала малювання на порцеляні, навчання, яке виявилося неоціненним у її підтримці. У 1880 році вона отримала диплом викладача, навчаючись у художника Адольфа фон Беккера, чию приватну школу відвідували кілька молодих фінів, у тому числі Хелен Шєрфбек і Еллен Теслефф .

# data[].attributes.headline
Яценко Даша 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Даша 11А

# data[].attributes.attachment_link.title
Найвища скульптура Європи вже з українським ТРИЗУБОМ

# data[].attributes.headline
Яценко Даша 11А

# data[].attributes.subject
Яценко Даша 11А

# data[].attributes.headline
Ренесансна архітектура

# data[].attributes.subject
Ренесансна архітектура

# data[].attributes.body
Ренесансна архітектура — період розвитку архітектури в європейських країнах з початку XV до початку XVII століття, в загальному перебігу Ренесансу та розвитку основ духовної і матеріальної культури Стародавньої Греції і Риму. Цей період є переломним моментом в історії західноєвропейської архітектури, особливо по відношенню до попереднього архітектурного стилю, до готики. Готика, на відміну від архітектури Відродження, шукала натхнення у власній інтерпретації мистецтва стародавнього Риму.

# data[].attributes.headline
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.subject
Родіон Зінченко 11А

# data[].attributes.body
У країнах Західної та Центральної Європи із відродженням міст наприкінці 10 століття починає розвиватися тип кам'яного житлового будинку у два-три поверхи із майстернями та лавками, що традиційно розміщувались на першому поверсі. Складається архітектура романського стилю. Романський стиль увібрав численні елементи ранньохристиянського мистецтва, меровінгзького мистецтва, культури «каролінгзького відродження», а також мистецтва античності, епохи переселення народів, Візантіі та мусульманського Близького Сходу). На відміну від попередніх йому тенденцій середньовічного мистецтва, що носили локальний характер, романський стиль став першою художньою системою середньовіччя, що охопила більшість європейських країн (незважаючи на викликане феодальною роздробленістю величезне різноманіття місцевих шкіл). В культовій архітектурі з'являються монастирські комплекси із замкненими дворами, оточенимаркадами (клуатри), масивні важкі храмибазилікального типу. У 12 столітті вперше для декорування фасадів церков використовують скульптури та рельєфи. Найчудовішим творінням романської монументальної пластики є гігантські рельєфні композиції над порталами храмів. Сюжетами найчастіше були грізні пророцтва Апокаліпсиса і Страшного суду.

У другій половині 12 століття у Фпанціі зародилася архітектура готики, відобразивши найбільш високий етап розвитку продуктивних сил феодального суспільства і посилення міст, з яким пов'язане виникнення нових типів громадських будівель (ратукщі, будинки ремісничих цехів та гільдій). Масивні конструкції замінила каркасна система, в якій із граничною раціональність використовується матеріал. Звільняється простір інтерєру, який отримує активний розвиток по вертикалі (собори в Парижі, Реймсі та Амєні — у Франції, в Фрейбурзі та Кельні — у Німеччиніі; в Кентербері — у Великобританії; в Бургос — в Іспаніі, у Празі (Чехія),Кракові (Польща)). У житловому будівництві поряд з кам'яними конструкціями застосовується фахверк — дерев'яний каркас, заповнений цеглою або каменем. Готика — це насамперед характерне устремління споруди вгору, зокрема за рахунок гострих стрілчастих шпілів, це також широке використаннявітражів, це чисельні арки, багатство скульптури, оздоблення. Такі елементи надають готичним спорудам динамічності, величі.

# data[].attributes.headline
Сторожук Ліза, 11-В

# data[].attributes.subject
Сторожук Ліза, 11-В

# data[].attributes.body
Кельнський собор – це найбільший готичний собор Німеччини, який з 1996 року входить до списку об’єктів Всесвітньої культурної спадщини. Два могутніх 157-метрових шпиля домінують над усім містом. Завдяки ним собор займає третє місце серед найвищих церков світу. А ще Кельнський собор має найбільший в світі фасад. Будівництво храму велося в два етапи – з 1248 по 1437 рік і з 1842 по 1880 рік.

Кельнський собор – це не тільки місце проведення церковних служб, а й великий музей, де за століття зібрана вражаюча колекція картин, скульптур і коштовностей. Серед творів мистецтва в першу чергу слід назвати ряди лавок в хорі, фрески над ними, головний вівтар та скульптури на огорожі хору. На верхніх рядах вікон сяють чудові вітражі, а деякі вікна, розташовані в бічній капелі, збереглися з XIII століття. Але головним скарбом собору є мощі трьох волхвів – Каспара, Мельхіора і Балтазара, які принесли Ісусу дари на Різдво.

# data[].attributes.headline
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.subject
Жемелко Данило 11-А

# data[].attributes.body
Собор Паризької Богоматері (фр. Notre-Dame de Paris) – величний католицький храм на острові Сіті у центрі Парижа. Ця видатна пам'ятка архітектури оспівана в мистецтві і є однією з найвідоміших культових споруд світу. Щороку подивитися на Нотр-Дам де Парі приїжджає 13-14 мільйонів туристів, бажаючи особисто побачити готичний силует, прикрашений мальовничими вітражами і моторошними горгульями. Собор Паризької Богоматері є географічним центром як Парижа, а й усієї країни. Саме тут знаходиться так званий «Нульовий кілометр», від якого ведуть відлік усі відстані у Франції.

# data[].attributes.headline
Єгоров Артем Юрійович 11А

# data[].attributes.subject
Єгоров Артем Юрійович 11А

# data[].attributes.headline
Єгоров Артем Юрійович 11-А

# data[].attributes.subject
Єгоров Артем Юрійович 11-А

# data[].attributes.headline
Єгоров Артем Юрійович 11-А

# data[].attributes.subject
Єгоров Артем Юрійович 11-А

# data[].attributes.headline
Павлова М 11-А

# data[].attributes.subject
Павлова М 11-А

# data[].attributes.body
Палац Лінарес
Палац Лінарес -палац в місті Мадрид, побудований в кінці 19 ст. в стилі еклектика. Відновлений та реставрований після пошкоджень в громадянську війну в Іспанії.
У 1872 р. маркіз де Лінарес придбав у Мадриді ділянку землі з метою побудови палацу. Первісний проект створив архітектор Карлос Колубі і розпочав будівництво у 1877 р. До будівництва залучили французького архітектора Адольфа Омбре (Adolf Ombrecht). Водночас будували палац та службові приміщення, над створенням яких працювала низка архітекторів, серед яких Мануель Альварес Анібал. Палац був міським і водночас мав риси багатої садиби з парком, стайнями, парковими павільйонами. Маркіз де Лінарес перебрався в палац вже у 1884 р., хоча той не був готовий, а оздоби інтер'єрів тривали до 1900 року

# data[].attributes.headline
Демиденко Анастасія 11-А

# data[].attributes.subject
Демиденко Анастасія 11-А

# data[].attributes.body
Собор Святого Стефана (St Stephen’s Cathedral), розташований у самому серці Відня, пережив багато воєн і в даний час є символом свободи міста. Готичний собор стоїть на руїнах двох попередніх церков. Його будівництво було в значній мірі ініційовано в 14 столітті герцогом Австрії Рудольфом IV. А сама пізнавана характеристика собору – черепичний дах із зображенням національного герба та герба міста Відня, була додана тільки в 1952 році.

# data[].attributes.headline
Біла Амалія 11- Б Нотр- Дам де Парі 

# data[].attributes.subject
Біла Амалія 11- Б Нотр- Дам де Парі 

# data[].attributes.body
Собо́р Пари́зької Богома́тері (Нотр-Дам-де-Парі) — собор у Парижі, присвячений Діві Марії, матері Ісуса Христа, кафедральний храм Паризької архідіоцезії.
Один з найпрекрасніших витворів готичного мистецтва. Стоїть на острові Сіте, на місці першої християнської церкви Парижа, базиліки Святого Стефана.
Ця церква була побудована на місці галло-римського храму Юпітерові, що стояв тут за часів римської влади. Собор є п'ятинефною базилікою.
Висота будівлі становить 35 м, довжина — 130 м, ширина — 48 м. Висота дзвіниць — 69 м, вага дзвона Емануель у східній вежі — 15 тонн.
У соборі вбачається подвійність стилістичних впливів: з одного боку, присутні відгомони романського стилю Нормандії з властивою йому могутньою і щільною єдністю, а з другого — використання новаторських архітектурних досягнень готичного стилю, який додає будівлі легкості й створює враження простоти вертикальної конструкції і вагової опори будови.
15 квітня 2019 року в Нотр-Дам-де-Парі сталася сильна пожежа, внаслідок якої обвалився шпиль та згоріло повністю дві третини даху собору.
Собор був спланований у ХІІ ст. Морісом де Сюллі.
У Соборі Паризької Богоматері зберігаються наступні святині: Терновий вінець Ісуса Христа, який згідно з Євангеліями, був покладений на Його голову римськими воїнами під час наруги над Ним; найбільша з відомих частин Чесного та Животворного Хреста, на якому Ісуса було розіп'ято; а також один із цвяхів, якими Його прибивали до Хреста.

# data[].attributes.attachment_caption
Автор: Анастасія Фалалєєва 11б

# data[].attributes.headline
Кіномистецтво України

# data[].attributes.subject
Кіномистецтво України

# data[].attributes.body
Пропала грамота (1972, Борис Івченко)
Фільм "Пропала грамота" — чи не найкраща ілюстрація українського психологічного архетипу в кіно. Непереможний життєствердний дух, наявний в усіх карнавальних формах і символах, відчуття могутньої єдності народу, сповненого природної сили і волі до життя, відчуття безперервного часового плину і вічного оновлення світу, в якому ще не сказане останнє слово, — все це стверджує українців як націю, дає надію на краще майбутнє. Такі відчуття викликає довершена робота сценариста Івана Драча, режисера Бориса Івченка, зіркового складу акторів на чолі з Іваном Миколайчуком, які створили справжній шедевр українського кінематографа, що є актуальним у всі часи.

# data[].attributes.headline
Тіна кароль. Українська солістка та співачка 

# data[].attributes.subject
Тіна кароль. Українська солістка та співачка 

# data[].attributes.body
Ті́на Ка́роль[1] (справжнє ім'я Тетя́на Григо́рівна Ліберма́н; нар. 25 січня 1985, Оротукан, Магаданська область, РСФСР) — українська співачка та акторка, телеведуча, модель. Народна артистка України (2017)[2], солістка Ансамблю пісні і танцю ЗСУ. Лавреат пісенного конкурсу молодих виконавців «Нова хвиля 2005»[3]. З піснею «Show me your love» представляла Україну на «Євробаченні 2006», де посіла сьоме місце.

Музична кар'єра

З дитинства учасниця і лавреатка конкурсів і фестивалів: «Золоті трембіти», «Юні зірки Прикарпаття» (1997), «Таланти твої, Україно» (1998), «Різдвяні зустрічі у Братів Блюзу», «Чорноморські ігри», «Золотий тік», «Під однією зіркою» (1999), «Едельвейс», «Сім культур» (2001), де представляла Ізраїль, «Перший всеукраїнський конкурс артистів естради» (2002), «Нова хвиля» (Юрмала-2005).

У 1997—1998 роках із піснею «Твоя мелодія», присвяченою Володимиру Івасюку (музика Світлани Гричко, слова Мирослава Бойчука) перемогла у кількох вищеназваних конкурсах.[12][неавторитетне джерело]

Акторка театру і шоу-вистав: роль Маргарет у мюзиклі «Екватор» (2003), Марфи у спектаклі «Духів день» (2004), Асоль в однойменному мюзиклі.

На початку музичної кар'єри взяла сценічний псевдонім Тіна Кароль[13], згодом офіційно змінивши ім'я та прізвище.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тіна_Кароль_під_час_благодійного_концертного_туру_містами_США,_жовтень_2022

# data[].attributes.headline
Театр Березіль

# data[].attributes.subject
Театр Березіль

# data[].attributes.body
«Березі́ль» — український театр-студія, заснований Лесем Курбасом у 1922 році у Києві. В 1926 році його було переміщено до Харкова, де він зайняв приміщення, яке до цього належало театру імені І. Франка під керівництвом Гната Юри (нині це будівля Харківського Українського академічного Драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка). Нині назву «Березіль» має мала сцена Харківського Українського академічного Драматичного Театру імені Т. Г. Шевченка.

Назва

Назва театру походить від назви першого весняного місяця — березня.

Київський період

Один із перших українських радянських театрів. Датою народження театру прийнято вважати 31 березня 1922 року. Першу виставу «Березоля» було представлено 7 листопада того ж року. Вона називалася «Жовтень» і була створена за текстом творчого постановчого колективу. Працював як державний театр з 1922 до 1926 у Києві, а з 1926 до 1933 — у тодішній столиці Харкові. Період життя та становлення театру у Києві вважають його «політичним» періодом, а харківський період — філософським.

# data[].attributes.body
«Земля» — український радянський художній німий фільм. Третій фільм української трилогії Олександра Довженка: («Звенигора», «Арсенал», «Земля»). Прем'єра фільму відбулася 8 квітня 1930 року в Києві[1][2]. Двічі був реставрований: у 1971 в Росії та в 2012 в Україні. Має декілька варіантів музичного супроводу[3][4].

Фільм зображає перші роки колективізації в Українській РСР, змальовуючи їх крізь конфлікт колгоспників і куркулів. Водночас Довженко наділив «Землю» символізмом містичного зв'язку українського народу зі своєю землею, стверджував про розрив людини й природи внаслідок колективізації.

Багатьма критиками «Земля» вважається найкращим фільмом у всій фільмографії Довженка, деякими — одним з найкращих в історії кіно. Проте в СРСР «Земля» зазнала осуду за недостатню комуністичну ідеологічність і натуралізм, симпатії противникам колективізації, внаслідок чого фільм зняли з прокату вже за кілька днів після прем'єри.

Займає 2-у позицію у списку 100 найкращих фільмів в історії українського кіно.

# data[].attributes.headline
Виконував: Грунський Олександр 

# data[].attributes.subject
Виконував: Грунський Олександр 

# data[].attributes.body
«Камі́нний хрест» — епічно-психологічна новела українського письменника Василя Стефаника, написана 1900 року.
Оповідання присвячене прощанню селян-емігрантів з рідним краєм перед виїздом до Канади на межі ХІХ й ХХ ст., подаючись через від'їзд з батьківщини старого Івана Дідуха. Автор розкриває гнітючі переживання емігранта в момент його розриву з рідним селом і клаптиком землі, в обробіток якого він уклав усе своє життя, і який мусить покинути.

За жанровими ознаками «Камінний хрест» є оповіданням. Проте за аналогією до багатьох інших творів письменника його називають новелою. Сам автор назвав свій твір студією, тобто художнім дослідженням внутрішнього світу головного героя. «Камінний хрест» в такому випадку - дослідження душі українського селянина-трударя, якого соціальні обставини примушують рвати віковічний зв’язок з тим ґрунтом, на якому він виріс. Працьовитість і доброчесність героя піднесені автором понад рештою аспектів життя, а бажання залишити пам’ять по собі — поставити на горбі камінний хрест — має глибокий психологічний підтекст. Іван Дідух ставить хрест на своєму политому кривавим потом полі і ніби заживо себе ховає. Проте він хоче жити у пам’яті нащадків, хоче, щоб цей хрест в’язав його з рідним селом і тоді, коли він буде далеко на чужині, і тоді, коли його не стане в живих.

У творі порушено проблеми віковічного зв’язку з рідною землею; сумлінної праці на землі як вияву народної етики й моралі, як обов’язку, єдиного засобу і виправдання буття селянина; масового зубожіння селян, що спричинило хвилю еміграції за океан.

# data[].attributes.headline
Воскобойник Анастасія 11-В 

# data[].attributes.subject
Воскобойник Анастасія 11-В 

# data[].attributes.body
Земля (1930, Олександр Довженко)
Легендарний фільм Олександра Довженка, який приніс йому світову славу. "Земля" вважається справжнім гімном праці, землеробству і людині. Довженко першим у світовому кіно висловив світогляд, який якісно відрізняється від усього зображуваного раніше. Це світогляд нації хліборобів, поетизація природи і праці. Режисер зняв гранично просту, але дуже драматичну історію селянської родини в епоху колективізації. Однак тут фірмові прийоми зйомки Довженка з довгими пейзажними планами стали справжнім тріумфом форми над змістом.Після виходу "Земля" була дуже популярна за кордоном (і досі її вивчають у світових кіновузах). Світові критики називали Довженка "Гомером кінематографа", тоді як у Радянському Союзі стрічка була заборонена до 1958 року через надмірний натуралізм, пантеїзм і зневажливе освітлення класової боротьби. Проте в умовне свято дня народження українського кіно складно знайти більш доречний фільм для вечірнього перегляду.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Голос Українського Кіно

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Довженко. Земля

# data[].attributes.headline
Івановський Олександр 11-В

# data[].attributes.subject
Івановський Олександр 11-В

# data[].attributes.body
«Ті́ні забу́тих пре́дків» (в міжнародному прокаті «Диќі ко́ні вогню́» (англ. Wild Horses of Fire)) — український радянський художній фільм режисера Сергія Параджанова, відзнятий у 1964 році на кіностудії імені Олександра Довженка. Екранізація однойменної повісті Михайла Коцюбинського.
Зйомки відбувалися у селі Криворівні Верховинського району Івано-Франківської області та на його околицях. Саме тут Михайло Коцюбинський написав свою повість. У перший рік прокату фільм переглянули 8,5 млн глядачів.
Гарвардський університет додав стрічку до списку обов'язкових для перегляду студентам, які претендують на вищий ступінь у кінознавстві.
У Верховині в хаті, де мешкав Сергій Параджанов під час знімання, облаштовано музей фільму «Тіні забутих предків».
«Тіні забутих предків» увійшли до Книги рекордів Гіннеса за кількістю міжнародних кінонагород.

Загалом на рахунку фільму їх 39, з них 28 – кінофестивальних, зокрема, й 24 гранпрі, отримані у 21 країні.
Його вважають класикою українського поетичного кіно.

Усім рекомендую переглянути цей фільм!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сад божественних пісень

# data[].attributes.attachment_link.title
Тіні забутих предків HD (дивитися фільм українською)

# data[].attributes.headline
Ваніна Тая 11-В

# data[].attributes.subject
Ваніна Тая 11-В

# data[].attributes.body
«Мавка. Лісова пісня» (англ. Mavka. The Forest Song) — український 3D анімаційний фільм за мотивами драми-феєрії Лесі Українки «Лісова пісня» та образів народної міфології. Прем'єра відбулася 2 березня 2023 року.

Фільм описує стосунки духів лісу та людей. Головна героїня з числа лісових жителів — це добра і наївна Мавка, що пробуджується навесні, аби розбудити решту духів. Музикант Лукаш, щоб врятувати свого хворого дядька Лева, вирушає до таємничого та забороненого лісу, щоб знайти дерево життя за пропозицією жорстокої Килини. Насправді ж Килина хоче скористатися живильною силою дерева для отримання вічної молодості. Мавка захоплюється музичним талантом Лукаша і між ними виникають почуття.

У мультфільмі немає деяких персонажів оригінального твору Лесі Українки, як-от матері Лукаша, Перелесника та Потерчат. Натомість у ньому є такі нові персонажі, як жабокиць Квусь, лісовик Гук, песик Лукаша Шусть, рисеня та безліч інших лісових істот.

# data[].attributes.headline
Романець Марія 11-В

# data[].attributes.subject
Романець Марія 11-В

# data[].attributes.body
«Козаки́» — серія мультиплікаційних фільмів, знятих в УРСР та Україні на українській студії «Київнаукфільм». Автор сценарію та режисер — Володимир Дахно.[1][2] Усі мультфільми є короткометражними, їх тривалість не перевищує 20 хвилин. За мотивами серіалу зроблена гра-квест «Як козаки Мону Лізу шукали». усі серії циклу видані на DVD в збірці «Усе про козаків».

Посідає 84-85-у позицію у списку 100 найкращих фільмів в історії українського кіно.
https://www.youtube.com/watch?v=_S1vYPjhVBE

# data[].attributes.attachment_link.title
Як Козаки Інопланетян Зустрічали

# data[].attributes.headline
Авдієнко Данило

# data[].attributes.subject
Авдієнко Данило

# data[].attributes.body
Дніпровський академічний міський український театр одного актора «Крик» — театр у місті Дніпро. Єдиний, щонайменше в Україні і в Європі, повноцінний театр, у якому актор є і режисером вистав, і сценаристом, і сценографом, і художником, і музичним редактором, і гримером, і костюмером — це засновник театру народний артист України Михайло Мельник. У листопаді 2012 року наказом Міністерства культури України театру надано статус академічного.

Дніпропетровський театр-студія «Крик», як комунальний заклад культури, був зареєстрований рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська 6 липня 1990 року, але до цього театр вже активно працював щонайменше рік — зі спектаклями «Гайдамаки» і «Пропащі» «Крик» виступав не тільки в Україні

За час існування театру, у ньому поставлені чотирнадцять вистав. Станом на 2017 рік у репертуарі театру представлені п'ять моноспектаклів.

# data[].attributes.headline
Виконував: Грунський Олександр 

# data[].attributes.subject
Виконував: Грунський Олександр 

# data[].attributes.body
Полтавський академічний обласний український музично-драматичний театр ім. М.В. Гоголя – один із найстаріших театрів України, що підтримує славні традиції українського театрального мистецтва. Поряд із постановками за класичними творами («Мартин Боруля», «Наймичка», «Безталанна», «Лісова пісня», «Наталка Полтавка», «Сорочинський ярмарок») у репертуарній афіші з’являються співзвучні реаліям часу постановки («Звичайна історія», «Ханума», «Бог є любов, Едіт Піаф» та інші).

Задовольнять мистецькі потреби у театрі Гоголя і найменших глядачів — казки «Малюк та Карлсон», «Царівна Ква-Ква», «Летючий корабель», тощо – подарують радість і навчать простих життєвих істин.

Особливої аури театру додає те, що серед усіх театрів України лише у полтавському є симфонічний оркестр (художній керівник та диригент – народний артист України Віталій Скакун). Концертні програми оркестру складають твори видатних композиторів світу та сучасна українська музика.

З 1958 року театр ім. М.В. Гоголя розміщується у прекрасному величному приміщення у центрі міста, куди полтавці та гості Полтави знаходять доріжку. Знайома творчість гоголівців і далеко за межами Полтавщини, адже колектив постійний учасник всеукраїнських та міжнародних фестивалів.

# data[].attributes.headline
Колесова Владислава (11-Б)

# data[].attributes.subject
Колесова Владислава (11-Б)

# data[].attributes.body
Руський театр і Микола Садовський
перший український стаціонарний професійний театр, заснований на базі пересувного театру М. Садовського, посталого 1906 у Полтаві
На чеській професійній сцені завдяки Миколі Садовському була представлена українська класика, лунала і українська пісня:
-«Наталка-Полтавка»
-«Запорожець за Дунаєм»
-«Ой не ходи, Грицю»
- «Бондарівна»
Також на сцені Народного дому на Віноградах  16 листопала 1925 року театр Миколи Садовського заграв п’єсу Михайла Старицького «Тарас Бульба»

# data[].attributes.headline
Роботи британця Бенксі в Україні  Київ, Ірпінь, Бородянка..

# data[].attributes.subject
Роботи британця Бенксі в Україні  Київ, Ірпінь, Бородянка..

# data[].attributes.headline
Национальный академический драматический театр им. М. Заньковецкой ( Балихіна Софія 11-В )

# data[].attributes.subject
Национальный академический драматический театр им. М. Заньковецкой ( Балихіна Софія 11-В )

# data[].attributes.body
Театр графа Станіслава Скарбека, «галицька «Ла Скала», Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької. Історія будівництва цієї унікальної споруди така ж бурхлива, як і зміна її назв.

Усе почалось у 1783 р., коли частину ділянки, де раніше стояв Низький замок, австрійський імператор Йосиф ІІ подарував громаді для облаштування загальноміської споруди. За щасливим збігом обставин вибір суспільства та влади припав на користь театру. Однак мало минути ще понад п’ятдесят років, поки будівництво таки зрушило з місця і тривало з 1836 по 1842 рр.

Головним інвестором проекту став відомий підприємець, меценат та авантурник граф Станіслав Скарбек. Ця ідея виникла у нього ще в 1818 р. Після здобуття численних дозволів та узгоджень архітектори Людвіг Піхль та Йоганн Зальцман створили оригінальний проект. Згідно з ним львівська Мельпомена мала отримати житло у стилі віденського класицизму довжиною близько 96 метрів, шириною 76 і площею понад 7000 кв. м.

Однак помиляються ті, хто вважає, що граф неймовірно ризикував, вкладаючи гроші у сумнівну з фінансового погляду споруду. Адже від початку передбачили, що театр буде оточений своєрідною дільницею, яка складатиметься з крамниць, кав’ярень, складів та численних житлових приміщень. Саме їх використання мало стати надійною страховкою на випадок, якби власне театральний проект виявився невдалим. На додаток театр на 50 років звільнявся від податків, а кожна театральна трупа, що прибувала до міста на гастролі, повинна була сплатити графові 10% отриманих прибутків.

# data[].attributes.attachment_link.title
180-річчя святкує Національний театр імені Марії Заньковецької у Львові

# data[].attributes.headline
театр Леся Курбаса "Березіль"

# data[].attributes.subject
театр Леся Курбаса "Березіль"

# data[].attributes.body
Сто років тому — 31 березня 1922 року — у Києві режисер і драматург Лесь Курбас створив студію-театр "Березіль" і розпочав одну з найславетніших сторінок в історії української культури. "Березіль" став флагманом незалежності, новаторства й модернізму в українському театральному мистецтві та епіцентром сміливого й експериментального творчого процесу.
1. "Березіль" виник як мистецьке об’єднання (МОБ) акторів "Молодого театру". Чотири роки "Березіль" працював у Києві, здобув статус найкращого театру УРСР й у 1926 році переїхав до Харкова — тодішньої столиці України.
2. Заведено вважати, що назва театру походить від назви першого весняного місяця — березня. Однак, є й інші припущення щодо виникнення назви. З погляду етимології "березіль" — походить від сполуки слів "березова зола" (у давнину в перший місяць весни палили березову кору), або ж від "злий до беріз", бо в березні точили сік із цих дерев.
3. Як найкращий театр свого часу "Березіль" мав 6 акторських студій у Києві, Білій Церкві, Умані та Одесі, так звану режисерську лабораторію, мюзик-хол та десять комітетів, серед яких був і "психологічно-технічний" комітет, який застосовував прикладну психологію для розроблення нових методів навчання акторів та режисерів. А працювало в "Березолі" близько 400 акторів.
4. Лесь Курбас вважав, що театр має показувати не повсякденне життя, а формувати фундаментальні життєві принципи. Саме тому "Березіль" завжди шукав нові та прогресивні сценічні засоби, розвивався у бік авангардизму, експресіоністичності, конструктивізму та необарокового символізму. Команда театру фокусувалася на простих декораціях, освіченості акторів, прозорій мізансцені.
5. У 1933 році Леся Курбаса усунули з посади художнього керівника театру, заарештували як небезпечного злочинця, а "Березіль" закрили. У 1935 році "Березіль" був перейменований у Харківський державний драматичний театр ім. Т. Г. Шевченка, який працює й донині.

# data[].attributes.attachment_link.title
Історична казка: Лесь Курбас

# data[].attributes.headline
Воскобойник Анастасія 11-В

# data[].attributes.subject
Воскобойник Анастасія 11-В

# data[].attributes.body
Німецький письменник Бертольд Брехт (1898 — 1956) був сміливим новатором у галузі драматургії. Свої погляди на театральне мистецтво він виклав у численних статтях і трактатах: "Про оперу" (1930), "Короткий опис нової техніки акторського мистецтва" (1940), "Маленький Органон." (1948) та ін. Брехт створив теорію "епічного театру", яка стала результатом його естетичних пошуків і художньої практики.

Драматург розрізняв два види театру: драматичний (арістотелівський) та епічний. Він підкреслював свою приналежність до другого. Письменника не задовольняли традиційні принципи античної трагедії, висунуті Аристотелем. Він називав арістотелівський театр фаталістичним, оскільки драматурги висвітлювали нездоланну владу обставин над людиною. Брехт прагнув до іншого театру — дієвого, активно-Письменник вважав, що людина завжди зберігає здатність до вільного вибору і відповідального рішення за найскладніших ситуацій.

Він писав: "Завдання "епічного театру" — змусити глядачів відмовитися... від ілюзії, начебто кожний на місці героя діяв би так само" І Брехт виступав проти того, щоб герої були "рупорами ідей" автора: "На сцені реалістичного театру місце лише живим людям, з усіма їх .суперечностями, пристрастями і вчинками".

В "епічному театрі" Брехта змінюється художня організація п'єс Фабула, історія дійових осіб перериваються авторськими коментарями, ліричними відступами, зонгами (піснями) тощо. Драматург намагається позбавити п'єси неперервного розвитку подій. На його думку, театр - завжди творчість, яка відрізняється від правдоподібності сьогодні недостатньо лише природної поведінки героїв за певний обставин. Брехт зазначав, що правдиве відтворення дійсності не пояснити обмежуватися зображенням суспільних обставин, якими не можна пояснити загальнолюдські категорії. Тому невипадково автор вдається до міфу, символу, до жанру притчі або п'єси-параболи. Ці форми давали змогу “подолати зовнішнє, зазирнути в глибинну сутність речей”.

Новаторство письменника виявляється і в тому, що він зумів поєднати традиційні прийоми розкриття естетичного змісту (характери, конфлікти, фабула) з відокремленим рефлексуючим началом. Прийом "відчуження" у Брехта - принцип філософського пізнання світу, мета якого - викликати у глядачів аналітичне, критичне ставлення до зображених подій". Він вважав, що драматургія і театр покликані впливати передусім не на почуття, а на інтелект людини ("глядач повинен не співпереживати, а сперечатися"), що найважливішим у п'єсі є не змальовані події, а висновки та узагальнення, які випливають з них.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ирина яворская

# data[].attributes.attachment_link.title
Театральне мистецтво України ХХ.

# data[].attributes.headline
Івановський Олександр 11-В

# data[].attributes.subject
Івановський Олександр 11-В

# data[].attributes.body
Лесь Курбас та театр Березіль
Лесь Курбас, справжнє ім’я якого Олександр Зенон народився 25 лютого 1887 року у містечку Самбір у родині акторів галицького театру Степана та Ванди Курбасів. До речі, Курбас – це сценічне прізвище, а справжнє Яновичі.
Вступив до демократичного театру Садовського у місті Києві та працював там у ролі актора та режисера.
Він є засновникои політично та філософського театрів в Україні. Його театри мали назву «Молодий театр» та «Березіль».
Режисер знав вісім мов, але при цьому не вивчив російської.
В 1933 році його заарештовують як небезпечного злочинця, який намагається знищити всю диктатуру Компартії. Йому присуджують три роки ув’язнення, потім висилають до Табору «Медвежа Гора» в Казахстані, а пізніше на Соловки.
Остання вистава, поставлена на засланні – це «Інтервенція».
В листопаді 1937 року його було розстріляно в урочищі Сандормох в Карелії разом з іншими в’язнями.

Цікаві факти про сам театр:
1."Березіль" виник як мистецьке об’єднання (МОБ) акторів "Молодого театру". Чотири роки "Березіль" працював у Києві, здобув статус найкращого театру УРСР й у 1926 році переїхав до Харкова — тодішньої столиці України.
2. Як найкращий театр свого часу "Березіль" мав 6 акторських студій у Києві, Білій Церкві, Умані та Одесі, так звану режисерську лабораторію, мюзик-хол та десять комітетів. А працювало в "Березолі" близько 400 акторів.
3. "Березіль" завжди шукав нові та прогресивні сценічні засоби, розвивався у бік авангардизму, експресіоністичності, конструктивізму та необарокового символізму.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Найкращі серіали Ever

# data[].attributes.attachment_link.title
“Розстріляне відродження”. Лесь Курбас

# data[].attributes.headline
Романець Марія 11-В

# data[].attributes.subject
Романець Марія 11-В

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=5CoMizb7A1I

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марина Юрьевна

# data[].attributes.attachment_link.title
''Хазяїн''. Іван Карпенко-Карий

# data[].attributes.headline
 Воскобойник Анастасія (11-В)

# data[].attributes.subject
 Воскобойник Анастасія (11-В)

# data[].attributes.body
Якби не мама музиканта, він міг би стати стоматологом.

Лідер гурту "Скрябін" Андрій Кузьменко (Кузьма), який загинув в результаті ДТП, за життя був веселою та доброю людиною.

Він народився 17 серпня 1968 у Львівській області, в містечку Новий Розділ в родині вчительки музики та інженера. Саме завдяки мамі майбутня зірка стала займатися музикою, а згодом закінчив музичну школу по класу фортепіано.

У 1983 році Кузьма почув по третій програмі польського радіо передачу "Вся ця доля", де прозвучала шотландська група The Exploited, яка захопила його і назавжди змусила полюбити панк-музику. Тоді у нього відкрилося друге дихання і він вирішив поширювати панк серед молоді. Так з'явилася група "Ланцюгова реакція". Для репетицій групи використовувався актовий зал школи, де навчався Кузьма.

Навчався у Львівському медінституті і мав всі шанси стати стоматологом, чого дуже хотіли батьки артиста. Проте самому Андрію ця професія абсолютно не подобалася і він активно продовжував займатися музикою.

Вже через рік Кузьма познайомився з Володимиром Шкондою, з яким мав подібні смаки. Спочатку вони тільки слухали музику, а пізніше стали її грати. Володя був гітаристом, Кузьма грав на піаніно. Цю групу Кузьма вважає першим етапом появи "Скрябіна".

У 1987 році він написав пісні Lucky Now, Brother, Да то уже есть.

Точкою відліку для гурту "Скрябін" стало прийняте 29 червня 1989 спільне рішення учасників групи записати композицію Feel the Pain та її україномовний варіант - Чуєш Біль.

Історія життя Кузьми в подальшому була тісно пов'язана з групою "Скрябін". У 2000 році Кузьма став ведучим власного хіт-параду "Гаряча сімка", який проіснував до 2002 року. У 2006 році Кузьменко проявив себе як талановитий письменник після видання його власної книги-автобіографії "Я, Побєда і Берлін". Вона мала шалену популярність, кілька разів перевидавалася.

У 2008 році створив групу "Пающіє труси".

У 2009 році став першим учителем групи DZIDZIO.

У Кузьми залишилася дружина Світлана, художниця за фахом. З нею артист одружився у 1994 році. У 1997 році у них народилася донька Марія-Барбара.

# data[].attributes.attachment_link.title
Скрябін - Спи собі сама

# data[].attributes.headline
Балихіна Софія 11-В

# data[].attributes.subject
Балихіна Софія 11-В

# data[].attributes.body
Яків Степанович Степовий (Якименко) – визначний композитор, музичний критик, музично-культурний діяч. Яків Якименко (1883 – 1921) узяв псевдонім – Степовий. Він народився на околиці Харкова. Його батько – відставний унтер-офіцер – любив музику і співав у церковному хорі. Крім Якова, у сім’ї було ще два хлопці – Федір та Микола. Усі троє – музично обдаровані. Два з них (Федір та Яків) згодом стали видатними українськими комрозиторами.

Яків Степовий здобув ґрунтовну музичну освіту в Придворній співацькій капелі в Петербурзі. Під час чергового набору дітей з України з добрими голосами туди спочатку потрапив старший син Федір, а потім і молодший Яків (1895). У цій капелі хлопчики не тільки співали в хорі, а й навчалися диригувати, грати на струнних, духових інструментах; обов’язковою була гра на фортепіано. Викладали там і музично-теоретичні дисципліни. На той час капела мала добрий хор та оркестр. У капелі, як і раніше, було багато вихідців з України, тому Я. Степовий мав можливість спілкуватися із земляками, зокрема, з Миколою Грінченком, який став потім відомим істориком української музики.

Провідними жанрами творчості Я. Степового є камерно-вокальна та фортепіанна музика. Композитор писав пісні та романси на вірші українських поетів Т. Шевченка, І. Франка, Лесі Українки, О. Кониського, М. Чернявського, молодих поетів Олександра Олеся, М. Вороного, М. Рильського та ін. Він є автором трьох вокальних циклів: «Барвінки» на тексти різних українських поетів, «Пісні настрою» на вірші Олександра Олеся, «Три вірші М. Рильського» та окремих солоспівів. Особливо приваблювала Я. Степового лірична поезія Олександра Олеся з її новим світосприйняттям. Він найчастіше звертався до віршів цього митця й на його слова написав понад третину романсів. У доробку Я. Степового є також романс на текст Г. Гейне (у російському перекладі Л. Мея) та два твори на вірші російських поетів (С. Фрага та К. Бальмонта).

# data[].attributes.attachment_link.title
Яків Степовий (Акименко) соната для фортепіано

# data[].attributes.headline
Івановський Олександр 11-В

# data[].attributes.subject
Івановський Олександр 11-В

# data[].attributes.body
Євген Станкович (нар. 19 вересня 1942 р. на Закрапатті) – видатний український композитор, народний артист України, лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка, Герой України.
Написав 9 камерних симфоній, балети «Ольга», «Майська ніч», «Ніч перед Різдвом», «Вікінги», «Володар Борисфену», велику кількість ораторіальних, камерно-вокальних та інструментальних творів, вокально-симфонічні поеми «Чорна елегія», «Панахида за померлими з голоду», а також музику до багатьох спектаклів та фільмів.
Твори Є. Станковича звучать у концертних залах Німеччини, Франції, Іспанії, Канади, США та в країнах Східної Європи. Записи його творів здійснені багатьма музичними компаніями.
Його вишукана композиторська техніка, детальна поліфонічна фактура, ліризм повнокровне пост-романтичне оркестрування додають його музиці теплоту й експресію. Цей композитор є однією з ключових постатей у сучасній
музиці України.
Він є композитором великого драматичного дарування. Творчість Євгена Федоровича надзвичайна в показі емоційної свободи, досконалої технічної майстерності та гнучкості форми.

Цікаві факти:

Третя камерна симфонія Євгена Станковича увійшла в десятку найкращих творів світу організації ЮНЕСКО за 1985 рік.

Із 2012 року в Києві щорічно проходить міжнародний конкурс, який носить ім’я цього українського композитора.

Ось ще посилання на його твори:

https://youtu.be/P_OuOFVvgQQ

https://youtu.be/UF2mkue4AfQ

https://youtu.be/1lODaR6Qwwg

# data[].attributes.headline
Денисюк Ангеліна 11-В

# data[].attributes.subject
Денисюк Ангеліна 11-В

# data[].attributes.body
Ігор Якович Грохоцький (нар. 10 квітня 1992[1], селище Центральне, Миронівський район, Київська область) — український співак, музикант, футболіст. Випускник дитячо-юнацької футбольної школи «Динамо» ім. В. Лобановського, дворазовий чемпіон України з футболу серед юнаків, закінчив Національний університет фізичного виховання і спорту України. Переможець четвертого сезону телевізійного проекту «Голос країни. Перезавантаження» (2014), міжнародного пісенного конкурсу «Youthvision—2016». Гравець футбольного клубу артистів естради і кіно України «Maestro» (від 2012).
У 2014 році взяв участь в телешоу «Голос країни», на якому потрапив до команди Святослава Вакарчука і здобув перемогу в шоу. Після перемоги виступив на одній сцені з гуртом «Океан Ельзи» на НСК Олімпійському в Києві перед більш ніж 70 тис. глядачів. Також співав у дуеті зі Святославом Вакарчуком на концерті групи «Океану Ельзи» в Харкові, на який прийшли понад 45 000 глядачів.

# data[].attributes.headline
Романець Марія 11-В

# data[].attributes.subject
Романець Марія 11-В

# data[].attributes.body
Ле́ся (Людми́ла) Васи́лівна Дичко́ (24 жовтня 1939, Київ) — український композитор, педагог, громадська діячка. Заслужений діяч мистецтв УРСР (1982). Народна артистка України (1995). Лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка (1989). Кавалер орденів святого Володимира III ступеня (1998) і Княгині Ольги (1999). Лауреат мистецької премії «Київ» ім. Артемія Веделя (2003). Член-кореспондент Академії мистецтв України (2009).
Леся Дичко — одна з провідних хорових композиторів в Україні. Її твори були широко представлені на хорових фестивалях, конкурсах та у концертних програмах світу.
Вона є авторкою 3-х балетів, хорової, симфонічної, вокально-симфонічної й камерної музики (сюїт, симфоній, фантазій, інших творів для оркестру, ансамблів, фортепіано, органа, скрипки, флейти), 4-х циклів духовної музики для органа та солістів, вокальних циклів для голосу та камерного оркестру, музики до кінофільмів, мультфільмів, 45-ти пісень.
https://www.youtube.com/watch?v=usElSTD0h9M

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Дичко: “Петрівочка” з кантати “Чотири пори року”

# data[].attributes.attachment_caption
Володими Івасюк

# data[].attributes.headline
Ваніна Тая 11-В

# data[].attributes.subject
Ваніна Тая 11-В

# data[].attributes.body
4 березня — день народження Володимира Івасюка, геніального композитора та співака, який зробив українську естраду відомою на весь світ. За фахом медик, а за покликанням — скрипаль, піаніст, віолончеліст, гітарист і автор пісень, які він відмовлявся писати російською мовою. Історія його смерті у Брюховицькому лісі під Львовом досі є таємницею, і винні в імовірному вбивстві не названі й не покарані.

Пісні Івасюка переживають нову хвилю популярності. Упродовж останніх років українці перевідкривають його постать для себе, твори композитора вчергове набувають актуальності й стають трендами в соціальних мережах, звучать по-новому в особистих плейлистах і діджей-сетах, якими Україну представляють закордоном.

Хлопчика назвали Володимиром – на честь батькових улюблених поетів Сосюри та Cамійленка.
Змалечку він тягнувся до музики, в три роки найбільшим задоволенням були репетиції вчительського хору, куди його брали батьки. З п’яти сам починає вчитися грати на скрипці.  Музичну школу в Кіцмані відкрили за клопотаннями Михайла Івасюка та інших батьків.
Володимиру Івасюку «світила» золота медаль, якби не прикрий випадок: у десятому класі він з друзями гуляли парком, і хтось закинув картуз на гіпсовий бюст Леніна. При спробі зняти незакріплений бюст упав із постамента і розбився. Усі потрапили до міліції, було відкрито «Справу Володимира Івасюка», постало питання про виключення його із комсомолу, вигнання зі школи. Зрештою, скандал зам’яли, але в атестаті з’явилися четвірки з історії СРСР та суспільствознавства.