# data[].attributes.attachment_link.title
Trosskiftet - da vikingerne blev kristne

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I vikingetiden var det meste af Europa blevet kristent, men vikingerne var godt tilfredse med deres egne guder og holdt fast i dem. Derfor havde de tidlige missionærer, der kom til Danmark i 700- og 800-tallet for at udbrede kendskabet til kristendommen, svært ved at overbevise vikingerne om, at det ikke var nornernes tråd eller Odins lune, der bestemte vejen til dødsriget.

Kristendommen syntes dog at være et nødvendigt onde for handlende vikingekøbmænd i Europa, hvis de ville indgå handelsforbindelser med anderledes troende. Derfor lod de handlende vikinger i udlandet sig ofte 'primsigne' - dvs. de afsværgede de gamle guder uden nødvendigvis at modtage en kristen dåb.
Læs om overgangen til kristendommen.
Vikingerne valgte i løbet af 900-tallet kristendommen til dels på grund af den omfattende handel med de kristne, men især på grund af et stigende politisk og religiøst pres fra det tyske rige i syd.

I slutningen af vikingetiden, omkring 1050, var de fleste vikinger blevet kristne. De blev døbt, gik i kirke og blev begravet på kristen vis.
Læs om Jelling og den nye tro.

Harald Blåtands runesten markerer overgangen

Overgangen til kristendommen markeres af kong Harald Blåtands runesten i Jelling fra omkring år 965. Her står skrevet, at han gjorde danerne kristne. Men i virkeligheden skete trosskiftet ikke fra den ene dag til den anden.

Der har været kristne strømninger i Danmark længe før kong Haralds tid. Syd for grænsen blev Danmarks naboer allerede kristne omkring vikingetidens begyndelse i slutningen af 700-årene.
Læs om Jellingstenen.

Den første kristne mission i Danmark

Den første kristne mission, vi har efterretninger om, fandt sted omkring år 710, da den engelske ærkebisp Willibrord (ca. 658-739) rejste til Danmark for at missionere. Willibrord kom her i kontakt med danernes konge, Ongendus (Agantyr).

Willibrord fik sandsynligvis en hård medfart, for han omtaler kongen som mere grusom end noget dyr og hårdere end sten. Det var nok grunden til, at Willibrord hurtigt rejste hjem igen. Med sig tog han dog 30 drenge, der skulle oplæres i den kristne lære.

Willibrord missionerede siden blandt friserne og blev kendt som 'frisernes apostel'.
Læs om vikingernes konger.

Kristne og asatroende levede side om side

Allerede i 800-årene var dele af befolkningen kristnet. Da kong Harald proklamerede kristendommens indførelse i anden halvdel af 900-årene, havde asatro og kristendom længe levet side om side.

Herom vidner forskellige genstande fra vikingetiden, som for eksempel en støbeform af fedtsten, fundet ved Trend i Himmerland. Støbeformen kunne bruges til fremstilling af både kors og torshammer: håndværkeren leverede hængesmykker til kunder fra begge trosretninger.
Læs om sølvskatte fra vikingetiden.
Vikingerne lærte også om kristendommen på deres rejser rundt om i verden eller hos de munke, der rejste til Norden for at missionere.

I udlandet kunne vikingerne se de kristne landes styrke. Her så de blandt andet imponerende katedraler og klostre bygget af sten fyldt med store rigdomme - sommetider røvede de dem også.

Dåben gav nye hvide klæder

Mange vikingehandelsmænd lod sig primsigne eller døbe i udlandet. For at opnå de nødvendige privilegier på handelspladser i kristne byer var det ofte et krav, at man enten var kristen eller i det mindste velsignet.

I de skriftlige kilder kan vi læse, at der fulgte gaver med dåben - et fint sæt hvidt tøj. Det lokkede sikkert mange vikinger til at lade sig døbe.
Læs om vikingernes handel og håndværk.
Notker, en munk fra 800-tallet, var til stede ved en dåbsceremoni ved det frankiske hof. Han fortæller om en viking, der udnyttede dåben særlig kreativt. Der skulle døbes mange mennesker den dag, og da det var blevet vedkommendes tur, var der ikke mere hvidt tøj.

Derfor blev han præsenteret for nogle mere grove og tarvelige klæder. Da det skete, skulle han have sagt:
Tyve gange har man badet mig og skænket mig de bedste hvideste klæder, men en sådan sæk klæder ikke en kriger, de passer snarere til en svinehyrde. Og hvis det ikke var fordi, at jeg skammede mig over min nøgenhed, ville jeg give dig både klæderne og din Kristus tilbage...

Primsigning opfundet som hjælp til vikingerne

Meget tyder altså på, at vikingerne ikke blev kristne med ét, bare fordi de blev døbt i udlandet. I Ansgars levned fra 800-tallet kan vi læse, at selve dåben var noget, vikingerne gerne ville vente med. Vikingerne mente, at det var bedst at blive døbt, når de var blevet gamle og stod ved livets ende.

Ifølge de skriftlige kilder tyder meget på, at dåben af vikingerne var missionærernes førsteprioritet. Dåben var en alvorlig affære i kristendommen. Ifølge kirken afskar døbte sig fra at deltage i den hedenske kult.
Læs om vikingernes gamle tro.
Fordi dåben var så stort et skridt, opfandt kirken "et lille skridt", så det var muligt at stå med et ben i hver lejr: Primsigning. Her modtog de ikke-kristne korsets tegn som en uforpligtende forløber for dåben.

Kristningsprocessen var gradvis og fredelig

I Danmark skete overgangen til kristendommen gradvist og uden de store sværdslag. Vikingerne opfattede den nye tro som et supplement til de nordiske guder - ikke som et enten-eller.

Vikingernes tro på flere guder gjorde det muligt for den nye kristne Gud, Hvidekrist, at blive opfattet på linje med de 'gamle' guder som Thor og Odin. Således kunne de to trosretninger flettes sammen og eksistere ved siden af hinanden.

Den ene trosretning udelukkede altså ikke den anden. LINK-FORSLAG: Læs om vikingernes guder

Kristendommen vandt langsomt indpas, uden at den gamle tro helt blev opgivet. Den blev derimod omfortolket og inddraget i den nye kristne tro.

Den gamle tro levede også videre i folketroen. Her finder vi beskrivelser af store, dumme trolde, og vi hører om nisserne, små skæggede mænd, der ofte er i dårligt humør. Mon ikke det er troen på jætterne og dværgene, der har overlevet her?
Læs om samfundsordenen i vikingetiden.

Kendetegnende for den nordiske mytologi er, at verden og naturen er fyldt med magtfulde guder og væsner, lige så virkelige som mennesket selv, og at forholdet mellem mennesket og væsnerne er præget af gensidig afhængighed.

Ifølge den tankegang var det sandsynligt, at andre kulturer kunne have lige så kraftfulde guder som vikingernes egne.
Vikingernes kampteknik.
Det er selvfølgelig svært at vide, hvad den enkelte viking tænkte under kristningen. Vikingerne kan have følt, at de helgarderede sig ved at tro på både de gamle guder og Kristus.

Ved at tro på så mange guder som muligt var sandsynligheden større for, at én af dem var venlig stemt, når der var brug for det.

For eksempel beretter den islandske Landnambók om Helge den Magre, som fortalte, at vel troede han da på Kristus, men var han til søs eller i en særlig vanskelig situation, valgte han at bede til Thor.
Togterne vikingerne tog på.

Asatroen blev omfortolket ind i kristendommen

Flere arkæologiske fund viser en fredelig overgang til den nye tro. På en middelalderlig døbefont fra Gettrup i Thy ses også både kors og thorshamre.

Ligeledes findes der også flere thorshamre med korsornamentik. Meget tyder på, at vikingernes tro på de nordiske guder blev omfortolket og inddraget i kristendommen.

Kristningsprocessen har dog næppe været helt fri for konflikter. De opstod for eksempel, da missionærerne krævede, at den nye tro skulle være den eneste tro. De gamle guder skulle helt afskaffes!
Ofringer til aseguden Tyr.
Det skete blandt andet ved ødelæggelsen af kultbygninger og gudebilleder. Selvom missionærerne gjorde deres for at indføre kristendommen, kan man langt op i 1200-tallet stadig finde spor efter de nordiske guder.

Trosretninger på tværs

Vikingerne skulle forholde sig til traditioner, der var på vej ud, og til de nye traditioner, der var på vej ind. Med kristendommen kom mange nye leveregler til: dåb, kirkegang, strengere bestemmelser for indgåelse af ægteskab samt begravelse på indviede kirkegårde uden gravgaver. Men vigtigst af alt troen på kun én Gud.
Læs om vikingetidens kammergrave.
Med kristendommen kom også en masse forbud. For eksempel mod at sætte børn ud og mod at spise hestekød. Hesten havde stor betydning i den gamle tro på grund af Odins hest Slejpner.

Modsætningerne blev næppe overvundet fra den ene dag til den anden. Derfor fortsatte mange vikinger sikkert med at dyrke de nordiske guder i smug eller i let kristen forklædning efter den officielle kristning af Danmark.
Så stort var Danmark i vikingetiden.

Begraves på den sikre side

I en kammergrav på gravpladsen Thumby-Bienebek i Slesvig-Holsten ses et eksempel på en familie, der har villet være på den sikre side. Den gravlagte kvinde bar et sølvkors om halsen. Derfor har hun sandsynligvis været kristen.

På kistens yderside var der påsømmet flere thorshamre af jern. Det har næppe været den gravlagtes egen hensigt, men hendes familie har måske villet være helt sikre på, at alt gik på bedste måde i det hinsides.

Læs om vikingernes massegrave.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kristendommen kom til Danmark omkring 900-tallet

# data[].attributes.attachment_link.description
De fleste vikinger var kristne omkring år 1050. De så kristendom som et supplement til de nordiske guder. Blev begravet med symboler fra begge religioner.

# data[].attributes.headline
10 vigtigste ting i den kristne historie

# data[].attributes.subject
10 vigtigste ting i den kristne historie

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Den kristne historie er historien om kirkens udvikling og fornyelser i opfattelsen af kristendommen. Især har Vesteuropas kristenhed været præget af begivenheder, der har betydet nye spring i kirkens udvikling

1. Apostelsmødet
Dette møde er den centrale begivenhed i den første kristenheds historie. På et møde i Jerusalem mellem Paulus på den ene side og ledelsen af den kristne menighed i Jerusalem med Jesu bror, Jakob i spidsen.

Mødet angik hvilke betingelser man skulle stille til ikke-jøder, der søgte om optagelse i den kristne menighed. Paulus var af den opfattelse, at ikke-jøder kunne optages i menigheden uden omskærelse og uden at skulle overholde Moseloven. De ledende i Jerusalem forlangte derimod, at ikke-jøder skulle via jødedommen for at blive kristne.

Paulus´ standpunkt sejrede, hvilket muliggjorde kristendommens udvikling til en universel religion uden etnisk binding.

Mødet omtales i Apostlenes Gerninger kap 15,1 30 og Galaterbrevet kap 2, 1- 10 og fandt sted cirka år 48.

2. Den kristne trosbekendelse og kanon
Allerede meget tidligt i kristendommens historie blev der udviklet en egentlig kristen lære.

En særlig betydning fik læren om, at Gud er én og dog tre, altså at Gud viser sig som Skaberen, Sønnen (Kristus) og Helligånden. Det blev en del af dåbsritualet, som den, der blev døbt, skulle sige ja til.

Den ældste fuldstændige trosbekendelse er den apostolske trosbekendelse, som kom til at fungere som kriterium for ret kristen lære.

Ved et stort kirkemøde i Nikæa i år 325 blev der igen udformet en trosbekendelse for at få fastslået, at Jesus Kristus både var helt Gud og helt menneske. Trosbekendelser blev altså til som et værn mod afvigende opfattelser.

På samme måde var det vigtigt at få fastslået, hvilke skrifter, der skulle gælde for at udgøre den kristne Bibel. Men først i år 367 fik man fastslået, at de bøger, som i dag udgør Bibelen, skulle være kanon, dvs. autoritative skrifter for kristendommen.

3. Kristendommen bliver Romerrigets religion
De kristne blev flere gange i de første århundreder udsat for forfølgelser fra de romerske kejsere. Men i begyndelsen af 300-tallet blev situationen en anden. Det skyldtes Romerrigets nye kejser, Konstantin den Store.

Efter at han havde tilkæmpet sig eneherredømmet gjorde han kristendommen til en tilladt religion på lige fod med Romerrigets officielle religion. Men kristendommen selv kunne ikke anerkende andre religioner ved sin side. Konstantin den Store valgte da at fremme kristendommen ved at bygge kirker, give penge til kirkens ledelse og arrangere kirkemøder.

I løbet af 300-tallet havde Romerriget reelt skiftet religion og i år 391 bestemte kejser Theodosius, at kristendommen skulle være statens religion. Alle andre religioner blev forbudt.

4. Europa bliver kristent
I løbet af 300- og 400-tallet bredte kristendommen sig til hele Romerriget, fra Nordafrika i syd til England i nord, mens grænsen mod øst nogenlunde fulgte Donaufloden.

Da Karl den Store o. år 800 blev kejser over et samlet Tyskland, Frankrig og Italien sørgede han for, at alle i hans rige blev kristne. Han forsøgte også mod nord, men Norden blev først kristent i løbet af 900-tallet. Og mod øst fulgte Polen, Tjekkoslovakiet og Ungarn med i det følgende århundrede. Dette blev så til den samlede katolske kristenhed med Rom som det kirkelige centrum.

I øst bredte kristendommen sig fra Grækenland og op i Balkanlandene og i slutningen af 900-tallet ind i Rusland. Konstantinopel blev efterhånden centrum for en østlig kristenhed, som mere og mere skilte sig ud fra den vestlige. Navnlig ville man ikke anerkende Roms biskop som pave og kristenhedens øverste leder. I 1054 kom det endelige brud mellem øst og vest.

5. Munkevæsenet
En afgørende kraft i kristendommens udbredelse og kulturelle og sociale virksomhed var munkevæsenet. Det var en italiensk eneboer, Benedikt fra Nursia (ca. 480-547), som fik den idé at samle andre fromme eneboer i et klosterfællesskab.

Benedikt udformede nu en regel for et fællesliv for munke. Man skulle aflægge et bindende løfte om altid 1) at forblive i klosteret, 2) at være lydig mod klosterets leder og 3) at leve i fattigdom og kyskhed.

Munkene dagligdag skulle deles mellem bøn og praktisk arbejde. Det første kloster, som Benedikt grundlagde, var på Monte Cassino i Italien. Herfra bredte klostrene sig i de næste århundreder ud over hele Vesteuropa.

6. Korstog og pilgrimsrejser
I løbet af 600 - 1000-tallet havde den islamiske religion bredt sig ud over Mellemøsten og Nordafrika og langt op i Spanien.

I 1095 opfordrede paven til korstog, dvs. en fælles organiseret indsats for at sikre adgang for de kristne til de hellige steder i Palæstina, som var erobret af muslimske herskere.

I løbet af de næste 200 år blev der organiseret korstog, hvor Europas fyrster og riddere forsøgte at erobre Jerusalem og de omkringliggende områder. Reelt lykkedes det for de kristne at fastholde en god del af Palæstina i hele 1100-tallet.

I middelalderen blev det populært med pilgrimsrejser. Man rejste til Jerusalem, Rom og Santiago de Compostela i den nordvestlige del af Spanien. For Jerusalem var stedet, hvor Jesus led og døde, i Rom var apostelen Peters grav - og i Santiago de Compostela var apostelen Jakob begravet, som i praksis var det vigtigste pilgrimsmål. Pilgrimsrejser finder stadig sted.

7. Reformationen
I 1500-tallet blev Vestkirken splittet og den protestantiske kirke opstod. Vesteuropa havde nu to store kirkesamfund: Den katolske kirke og den protestantiske.

Man kan sige, at det var en splittelse mellem søskende, som kulturelt og religiøst ellers stod hinanden nær. Reformation betyder gendannelse, nemlig gendannelse af kirken, sådan som den mentes at være oprindelig.

Det var den tyske munk, Martin Luther, der med sin protest med den katolske kirkes lære og autoritære ledelse startede den reformatoriske bevægelse.

Mest berømt er den protest mod den katolske kirkes lære om afladshandel, som Luther offentliggjorde i 1517. Herfra regnes starten på reformationen.

I løbet af to årtier havde den nordlige del af Europa kirkeligt løsrevet sig fra den katolske kirkes dominans. Reformationens kernepunkt var et folkeligt krav om, at den enkelte selv kunne forholde sig til det centrale i kristendommen uden at kirken med dens præsteskab stod som formidlere mellem Gud og mennesket.

8. Peterskirken og reform af den katolske kirke
Efter Luthers reformation og dannelsen af en række protestantiske kirker samlede den katolske kirke alle kræfter for at genvinde sin dominans i Europa. Ved et stort anlagt kirkemøde i midten af 1500-tallet strammede man op på kirkens lære og fik fjernet diverse vildfarelser bl.a. afladshandelen.

Der blev oprettet nye munkeordener, bl.a. jesuitterne, der med en grundig videnskabelig uddannelse skulle skabe respekt om kirken og være i fronten med udbredelse af kristendommen i den nyopdagede verden (Amerika og Asien).

Rom blev markeret som kirkens centrum med et stort anlagt byggeri af kirker. Den gamle kirke over Peters grav blev erstattet af en kæmpemæssig kirke. Det blev den nye Peterskirke, som man allerede havde påbegyndt omkring år 1500.

9. Kristendommen bliver verdensreligion
Med de store opdagelsesrejser i 1500-tallet fulgte nu en eksport af kristendommen til den nye verden. I Sydamerika, som blev opdaget og erobret af spaniere og portugisere, fik den katolske kirke et solidt fodfæste. Her er 90 % af befolkningen i dag katolikker.

Den protestantiske kirke slog derimod rod i Nordamerika, idet den store udvandring hertil kom fra den nordlige del af Europa.

Koloniseringen af Afrika, som for alvor tog fart i 1700- og 1800-tallet har bevirket, at godt halvdelen af befolkning i dag er kristne med lidt flere katolikker end protestanter. Endelig kom europæerne til Asien. Men religionerne her stod stærkt, så kun en tiendedel af Asiens befolkning kan regnes for kristne i dag.

10. Kirkerne mødes
I løbet af 1900-tallet blev der dannet en række sammenslutninger af protestantiske kirker. I første omgang var det for at kunne samarbejde om mission og social indsats. Men senere opstod der også et behov for at føre en dialog om forskelle og ligheder i den kristne lære.

I 1948 sluttede den østlige kirke, den ortodokse kirke sig til den såkaldte økumeniske bevægelse. Kirkernes Verdensråd blev dannet med i dag omkring 330 medlemskirker. Dog er den katolske kirke kun med på observatørplan.

I 1962 indkaldte den katolske kirkes pave (Johannes d. 23.) til et stort kirkemøde i Rom. Formålet med mødet var en nyorientering af kirken i forhold til den moderne tid. Kirkens isolation skulle brydes i forhold til kommunismen og de fremmede religioner. Gudstjenesten skulle nu holdes på modersmålet og menighedens aktivitet styrkes. Med dette kirkemøde ville kirken forberede sig på at gå ind i en ny tid.

# data[].attributes.attachment_link.title
10 vigtigste ting i den kristne historie

# data[].attributes.attachment_link.description
Den kristne historie er historien om kirkens udvikling og fornyelser i opfattelsen af kristendommen. Især har Vesteuropas kristenhed været præget af begivenheder, der har betydet nye spring i kirkens udvikling 1. Apostelsmødet Dette møde er den centrale begivenhed i den første kristenheds historie.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De 10 Bud blev givet til det jødiske folk over 1000 år før, Jesus blev født. Men de er også en rettesnor for kristne. Find alle De 10 Bud her

Her er De 10 Bud i kristendommen. Ifølge Det Gamle Testamente fik Moses budene givet af Gud på Sinaibjerget. I Bibelen findes De 10 Bud i Anden Mosebog kapitel 20.

Folkekirken og mange andre lutherske kirker følger Martin Luthers redigering af De 10 Bud, som han blandt andet anvendte i "Luthers lille Katekismus". Følgende er en let sproglig bearbejdet version af Luthers udgave af buddene.

De 10 Bud

1. Du må ikke have andre guder end mig

2. Du må ikke misbruge Herren din Guds navn

3. Du skal holde hviledagen hellig

4. Du skal ære din far og din mor

5. Du må ikke slå ihjel

6. Du må ikke bryde ægteskabet

7. Du må ikke stjæle

8. Du må ikke sige falsk vidnesbyrd imod din næste

9. Du må ikke begære din næstes hus

10. Du må ikke begære din næstes hustru, folk eller fæ eller noget, der hører din næste til

# data[].attributes.attachment_link.description
De Ti Bud blev givet til det jødiske folk over 1000 år før, Jesus blev født. Men de er også en rettesnor for kristne. Her finder du en komplet gennemgang af De Ti Bud og kan se vores specialhistorie, med en detaljeret gennemgang af De Ti Bud.

# data[].attributes.headline
Kristendommens vej til Danmark. Talekort af Lina og Sarah

# data[].attributes.subject
Kristendommens vej til Danmark. Talekort af Lina og Sarah

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Spidsborgeren: Mennesket er ikke som dyret og planten. De har et ''selv'' Altså man har en bevidsthed og man har en mulighed for at bestemme over sig selv. Spidsborgeren har endnu ikke oplevet denne mulighed for at bestemme eller ''forholde'' sig til sig selv. Dette betyder at denne person ikke har oplevet ''selvet'' og lever i en ligegyldighed. Æstetikeren: Der kommer et tidspunkt i livet hvor den ligeglade spidsborger får en åbenbaring og ser hvem han virkelig er men vil stadig ikke forholde sig til det, personen vil prøve at flygte fra sit jeg. Måske ved brug af overforbrug. I dette punkt kommer der et mellemstadie nemlig:Ironikeren: Æstetikeren udføre handlinger der skaber en accept om sit ''jeg'' og eksistens. I det sidste stadie begynder det ærlige og ansvarlige Jeg. Personen vedkender sig selv. Her begynder en mangel og mening i livet og en angst bliver en del af personen. Derfor kommer et mellemstadie til her netop: Etikeren: Til sidst men ikke mindst har vi dette stadie om religiøsistet som er opdelt i 2 stykker/former:Humoristen: Denne person er etiker der er splid med sig selv som en eventuelt går tilbage til at være etiker eller som går videre til næste stadie.
Det religiøse stadie: En person begynder de religiøse ritualer så som at gå i kirke, bede og er trofast for religonen. Denne form for religiøsitet er ikke acceptabel for Kierkegaard, han mener dette kun er en styring af religionen og er overfladisk tro. I den anden form kommer lidenskaben og det åndelige frem i personen. Det er det ekstreme. Persoenen indser at nogle ting modsiger sig selv. Religiøsitet A: Religiøsitet B:

# data[].attributes.attachment_link.description
Spidsborgeren: Mennesket er ikke som dyret og planten. De har et ''selv'' Altså man har en bevidsthed og man har en mulighed for at bestemme over sig selv. Spidsborgeren har endnu ikke oplevet denne mulighed for at bestemme eller ''forholde'' sig til sig selv.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hot Robot At SXSW Says She Wants To Destroy Humans | The Pulse