# data[].attributes.body
מתודות מגוונות, רצף, לכתוב

# data[].attributes.headline
לדעת מתי הפסקות. לוז קבוע. פינת קפה. לישון טוב בלילה. 

# data[].attributes.subject
לדעת מתי הפסקות. לוז קבוע. פינת קפה. לישון טוב בלילה. 

# data[].attributes.body
כשהרבה חברות לא בפעולה (הפלאפון, נרדמים), כשיש אווירה של מתח וכעס, כשאין הפסקות או לוז ברור,

# data[].attributes.body
כשיש הרבה הערות לא רלוונטיות לנושא כשאני מנסה להתרכז, חוסר בשעות שינה, שבוע משימתי עמוס, כשמצפים ממני ממש לדבר כשאין לי מה להגיד / אני לא במצב להשתתף

# data[].attributes.headline
תוכן שלא מעניין אותי ואו לא מצליח להתחבר לתוכן. קירות מדברים.

# data[].attributes.subject
תוכן שלא מעניין אותי ואו לא מצליח להתחבר לתוכן. קירות מדברים.

# data[].attributes.body
כשאני ישנה מספיק בלילה לפני, הידיעה שיש לי אוכל וכוס למהלך היום, כשמה שלומדות כתוב/מומחש באופן ויזואלי שמאפשר לי לחזור ולהתאפס כשצריך

# data[].attributes.headline
אני מצליח ללמוד

# data[].attributes.subject
אני מצליח ללמוד

# data[].attributes.body
עוזר לי לכתוב כשאני שומעת מסירה, שאני צריכה שקט בלימודים, שמעניין לי

# data[].attributes.body
אני או ממש נוכחת או ממש לא נוכחת. בעיקרון אני מרגישה טוב יותר עם הלמידה ככל שאני יותר נוכחת אבל לא תמיד אני מתעקשת עם עצמי על העניין הזה.
וגם למדתי שאני ממש אוהבת הרצאות פיזיות (לא בזום, זה לא עובד לי)

# data[].attributes.body
כשאני מדריך את הפעולה אני מצליח להבין הרבה יותר טוב.
אבל בתור חניך, עוזר לי כשכותבים על הלוח, כשיש סדר לדברים וכשיש אווירה של התקדמות ולא הישארות על כל פרט

# data[].attributes.body
גיוון מתודי, סרטים, שיחות בחברותות, כשיש רצף של תוכן ולא עוצרים כל רגע להתייחס לקטנות.

# data[].attributes.headline
מרגיש שייך. מרגיש מאמץ שלי ושל הקבוצה.

# data[].attributes.subject
מרגיש שייך. מרגיש מאמץ שלי ושל הקבוצה.

# data[].attributes.headline
פולמוסים. עיבוד סרטונים. טקסטים של פילוסופים

# data[].attributes.subject
פולמוסים. עיבוד סרטונים. טקסטים של פילוסופים

# data[].attributes.body
לכתוב, רצף של קריאה, שיחה שמעלים בה הבנות ומחשבות, כשאני מדריכה אני יותר מרוכזת בדוק.
זה מצב נפשי של נוכחות, לשים דברים אחרים בצד ולהיות בזה

# data[].attributes.body
פתיחת יום באווירה טובה, כשמצליחים לשים גבול טוב מתי צחוקים ומתי לומדים

# data[].attributes.body
שעות רצופות של למידה עושות לי להירדם, וכשאני נרדם אני מתקשה ללמוד.
גם כשיש שיחה עם הרבה אסוציאציות אני לרוב מאבד סבלנות (אלא אם כן זו אנקדוטה שלי)

# data[].attributes.body
אם יש לי הבנה של ההקשר הרחב
אני לומדת טוב דברים שנראים לי רלוונטים וחיים
רצף

# data[].attributes.body
מרגישה סהכ בסדר
הקבוצה קטנה וזה שם הרבה משקל על כל אחד מצד שני כשכל המעגל יחד אנחנו מתפזרים ולא מצליחים.
הרגשתי בתחילת שנה שהפערים בנינו גדלים וקצת כל אחד לעצמו.
לא ברור לי מידת האינטימיות המצופה מהקבוצה ביחס למצב המעגל

# data[].attributes.body
- כשאין משהו ויזואלי, פעולות שמתבססות על דיבור בלבד
- כששואלים הרבה שאלות ולא נותנים למי שעושה מסירה לייצר רצף
- כשהמשימה מטרידה אותי/ יש ציפייה ממני לעסוק בה לאורך היום
- כשאני בחוסר ביטחון חברתי, מחפשת את עצמי או לא בטוחה מי חברים שלי היום

# data[].attributes.body
אני אוהבת הרצאות פיזיות כשהמרצה טובה :) וכשפוגשים את המרצה ליותר ממפגש אחד, ואני מרגישה שאני מכירה אותו קצת, שיש מפגש אנושי וגם שיודעים למה לצפות

# data[].attributes.body
בעיקר כשלא ברור לי על מה השיחה, או כשמתפזרים לצדדים מדי. גורם לי לחשוש מהחמצה של הפואנטה או לתחושת חוסר התקדמות ותסכול.
בנוסף- כשאני עייף. קשור גם לכמה ישנתי וגם לשעה ביום.

# data[].attributes.body
הרבה הערות, אווירה של מתח סביב נוכחות / השתתפות, חיסורים, חוסר רצף ברור בתוכן

# data[].attributes.body
כשברור הרצף של הלמידה, חברותות, שהייה בשיחה, לשאול אחד את השניה איפה את, שיש גם צחוקים ולא רק למידה, כשהלמידה היא הזדמנות להיפגש ולא רק ללמוד

# data[].attributes.body
נקבל את זה שלא לכולם מתאימה אותה המתודה. נמצא את המתח בין להתמודד ולעזור אחד לשניה להיות, ולהצליח גם לשחרר כשמישהו לא איתנו

# data[].attributes.body
הבנתי על עצמי שאני מסוגל לקרוא היטב בה ולהבין יחסית על מה אני קורא.
הבנתי שאני אוהב דיונים כשהם מעניינים ומפעילים את המשתתפים בהם.
הבנתי שקשהלי להישאר ער ממש פיזית

# data[].attributes.body
פיזור של הקבוצה
קריאה של מאמר אבל שצריך לקרוא לבד
משימה- בייחוד גרעין שורש כשהם מדברים איתי

# data[].attributes.body
- אני מאוד נהנית ומצפה ליום למידה.
- יש לי רצון עז להבין את ההיסטוריה על רצף כרונולוגי ונקודת מבט רחבה עולמית
- צריך לסמוך שלאט לאט הידע ישקע ולא לפחד כשמשהו לא מסתדר באותו רגע

# data[].attributes.body
רצון ללמוד באווירה כיפית, מתעניינת, דיאלוגית

# data[].attributes.body
פיזור, לחץ, כעס,

# data[].attributes.body
אני בסה"כ אוהבת את אופן הלמידה שלנו אבל הגודל של הקבוצה קשה לי. אני מרגישה שהגודל המצומצם של הקבוצה גורם לי להיות מאוד עסוקה בדינמיקות בקבוצה, שזה משמעותי אבל גם מרגיש שאין המון מרחב השתנות. וגם, לפעמים קשה לי המשקל שזה שם על כל אחד (ולפעמים זה מגניב)

# data[].attributes.body
כשאני לא מבינה על מה מדברים, שדברים אחרים מעסיקים אותי, כשאני מרגישה בלחץ של זמן.
כשיש מתח או שעמום או תחושה לא מוסברת בקבוצה. כשיש הרבה הערות

# data[].attributes.body
לתווך את עצמי בקושי, לרצות ללמוד, לא לבוא מתוך חוסר ברירה או חוסר בחירה

# data[].attributes.body
שואלת את עצמי מה מקום הקבוצה, מה הציפיות שלנו אחד מהשניה. האם יש לנו רצון משותף להיות חברים קרובים יותר בשנה הקרובה? האם יש לנו מטרה ממוקדת ללמוד, או שיש לנו משמעות מעבר? (ברור שמעגלי וזה, אבל מתכוונת לקבוצה עצמה)

# data[].attributes.body
מרגיש טוב חברתית אבל מפריע לי שהקבוצה קטנה , זה גורם לי להיות עסוק במי שלא נמצא.
ולכעוס על זה לפעמים

אני אוהב להדריך את הקבוצה במחזור הזה.
אני מרגיש שנותנים לי מקום להביא את עצמי לידי ביטוי.

# data[].attributes.body
לא בהכרח מרימים אחד את השני כשיש עייפות
כשמספרים הרבה בדיחות בייחוד שמעגל הכללי בכמות שלא תואמת את הלמידה

# data[].attributes.body
כשברור לי הרצף הלימודי, כשברור מה השאלות ומה רוצים להספיק.
כשיש אווירה שמחה של למידה, עם השתתפות של הרוב וצחוקים במידה.

# data[].attributes.body
לא לכולם עוזרות אותן מתודות למידה, פערים בעניין ומוטיבציה ללמוד את אותם נושאים, פערים בפניות רגשית / פיזית לנכוח ביום למידה

# data[].attributes.body
אני חושבת שהמתח שלנו הם סביב רצון ללמוד ומסוגלות לרתום את עצמנו, וסביב הגודל שמייצר באמת המון משקל על כל אחד. חוץ מזה יש אולי מתחים לא משוחחים ביחס לדימויים אחד על השניה?

# data[].attributes.body
עוזר לנו לתת לעצמנו לפעמים להתפרק ולצחוק, אנחנו מצחיקים.
עוזר לנו גם לדעתי כשיש פוקוס וכשרצים לפעמים קדימה.
עוזר לנו כשיש אווירה שאנשים רוצים להיות, במובן הזה אני אוהב את זה שלא תמיד מתעקשים שכולם ידברו.

# data[].attributes.body
כמה אנחנו לוקחים את הקבוצה הזאת כקבוצה בחיים שלנו. האם אני חושבת על דניאל בתור מישהו שהוא איתי בלוטרות כשאני נפגשת איתו מחוץ ליום הלימודים?
כאילו עד היום אני לעיתים מתבלבלת מי באיזה קבוצה

# data[].attributes.body
זה בסדר לחזור על תוכן שכבר למדנו
התחדד עוד שההיסטוריה היא לא קו לינארי אלא בליל.
קודם צריך ללמוד על תהליכים היסטוריים ולא ישר להגיד מה אנחנו חושבים עליהם
אני מסוגלת לקרוא לארוך זמן

# data[].attributes.body
פערים במוטיבציה ללמוד, שוני בכמה מקום הלימודים תופסים בחיים שלנו

# data[].attributes.body
מתח סביב לקחת ברצינות את הלמידה ואת הנוכחות / אי הנוכחות

# data[].attributes.body
אני לא חושבת שיש קושי עם זה שיש הבדלים בהרגלי הלמידה. אני חושבת שיש קושי כשאנשים הולכים לאיבוד ולא מתווכים איפה הם או מה הם צריכים כרגע, וזה גם לא מייצר את האינטימיות שיכולה להיווצר בינינו. בנוסף, אני רוצה להבין- מעבר לרתימה העצמית ולשיחה בקבוצה- איזה דברים היינו רוצים לעצב אחרת ביום הלמידה ומה אנחנו בכלל יכולים לעצב אחרת, אם נרצה.

# data[].attributes.body
כמה כל אחד מאיתנו בוחר בלמידה המשותפת באופן אקטיבי
איך אנחנו מפעילים אחד את השני

# data[].attributes.body
הייתי רוצה שנשאף להשתפר ללשייף את הרגלי הלמידה שלנו. שבית המדרש יהיה במה שלנו לזה דרך דרישה גבוה ולא מתפשרת

# data[].attributes.body
כולנו חברי תנועה , באותו מעגל, אוהבים כלבים...