# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Війна б'є по психологічному стану і дорослих, і дітей. Навіть якщо ви робите вигляд, що все добре, діти переймають вашу тривожність. Тож як підтримати та заспокоїти дитину.
ЦИТАТА
"Потрібно вживати слово "війна", говорити про війну, як війну. Що війна - це тимчасово, що так завжди не буде. Повторювати, що все буде гаразд. Обговорювати плани на майбутнє. Це все дуже важливо. З одного боку, подати інформацію, а з іншого - дати позитивне скріплення плануванням майбутнього". Вікторія Осипенко - психологиня.

ЯК ПІДТРИМАТИ ТА ЗАСПОКОЇТИ ДИТИНУ 1. Говоріть з дитиною спокійно
- Про те, що відбувається, варто говорити з дитиною тому дорослому, який найбільше зберігає спокій;

- Підлітків важливо навчати, де шукати перевірену інформацію, ділитися джерелами.
2. Проявляйте надійність
- Варто сказати дитині, що ви зробите все, щоб захистити її і себе від небезпеки, що наша армія дасть відсіч;

- Обійняти можна дитину до підліткового віку;

- Підлітки ж, навпаки, можуть сприймати обійми, як слабкість.
3. Грайте в ігри та виконуйте з дитиною заспокійливі вправи
- Можна ліпити з пластиліну;

- Окреслити навколо себе "коло безпеки" - з нитки, наприклад;

- Грати в настільні ігри (шашки, шахи);

- Малювати;

- грати у слова, ігри в телефоні, в яких залучене просторове сприйняття (наприклад, Тетрис).
4. "Займіть" чимось аудіальний канал дитини
Від виття сирен особливе навантаження у дитини - на аудіальний канал сприймання, тому його потрібно чимось "зайняти":

- слухати в навушниках аудіоказки та музику;

- співати, грати на чомусь, що є.
5. Навчайте дитину правил безпеки
- Де вона може зустрітися з вами або іншими родичами;

- Де переховуватися, якщо буде втрачено мобільний зв'язок;

- Не сперечатися з дорослими та слідувати за тим, хто відповідальний за безпеку.
6. Довірте дитині відповідальне завдання
- покласти на дитину відповідальність, яка їй до снаги, наприклад, доручити дитині слідкувати за іграшкою;

- Попросіть дитину придумати казку про якогось персонажа, або уявити себе журналістом та провести репортаж з місця події тощо.
7. Як відвернути увагу дитини
- Виконуйте разом із дитиною рутинні справи;

- Обіймайте дитину;

- Жартуйте з нею;

- Поїть дитину теплими напоями, годуйте її чимось смачненьким;

- Вмикайте на планшеті мультики, серіали, розповідайте казки, історії, читайте дітям вголос.
8. Дозволяйте дитині вивільняти ненависть та злість
І для дорослих, і для дітей виявляти злість (ненавидіти, лаятися, кричати) - це здорова реакція. Можна це робити в ігровій формі:

- застосовувати гру "Злий бобер", наприклад, спочатку придумати злу тваринку і поводитися так, як, на вашу думку, може себе вести ця тваринка. Потім перетворити на добру тваринку. Потім - на людину;

- сльози та плач - теж нормально в цій ситуації, тому дайте дитині виплакатися. Після емоційного вивільнення дитині буде легше заснути.
9. При панічній атаці виконуйте вправи
- Потерти кінчик носу;

- Надавити не сильно на очні яблука з двох боків;

- Витягувати якомога далі язика - ніби намагаючись торкнутися грудної клітини;

- Покласти руку на живіт, приблизно на 3 пальці нижче сонячного сплетіння та постукати по цьому місцю;

- подивитися вправо, не повертаючи голови, - якомога далі на 15-20 секунд, потім перевести погляд прямо, потім подивіться вліво - якомога далі, потім знову прямо;

- лягти на спину і робити рухи ногами, як на велосипеді;

- розтерти точку між підмізинним (четвертим) пальцем та мізинцем - там знаходиться "точка паніки".
ЯК ПІДТРИМАТИ ДИТИНУ ПІД ЧАС ЕВАКУАЦІЇ
Перший етап - дитині важливо казати:

- що ми робимо все можливе, щоб ми були у безпеці;

- в дорозі ми будемо весь час із тобою, буде багато дітей та дорослих;

- нас зустрінуть добрі люди та допоможуть;

УВАГА! У цей момент дуже важливо, щоб ваш голос звучав стійко та впевнено.

- пояснити, що їдемо не назавжди, а доки не стане безпечно;

- буде тимчасовий дім, можливо, ми житимемо разом з великою кількістю людей;

- якщо батько дитини залишається в Україні, пояснити, що мама їде з тобою вдвох, а тато приєднається до нас, як тільки зможе, чи ми до нього повернемося;

- якщо дитина плаче, намагайтеся витримати її почуття без осуду та відчуття провини;

- якщо ви їдете в іншу країну, візьміть кілька книг, які були б написані вашою мовою. Це буде дуже важливо. Дорогою показуйте дитині фото, відео з цієї країни.
Другий етап - правила:
- зараз важливо, щоб ти нам у всьому допомагав;

- був завжди поруч, нікуди не тікав, ні з ким чужим не йшов, не вередував;

- дайте дитині доручення, яке їй під силу, наприклад: стежити за її рюкзачком, пити воду і вам нагадувати;

- дякуйте дитині за те, що вона допомагає вам у дорозі, що ви бачите як дитині складно, але вона справляється;

- придумайте кілька ігор, у яких ви будете перенаправляти увагу та енергію дитини.

- можна дати їй завдання фотографувати дорогу;

- важливо переконатися, що дитина знає своє прізвище та ім'я, імена та прізвища батьків та дорослих, які її супроводжують. Покладіть дитині до кишені аркуш із її та вашими даними.

По приїзді на місце скажіть дитині: "Ось ми й у безпеці. Дякую за те, що ми змогли разом це зробити. Зараз будемо знайомитися з нашим новим домом. Він не схожий на наш будинок. Я не знаю, чи сподобається він тобі й мені. Але ми зможемо зробити його нашим. Ми з тобою - як равлики: наш будиночок завжди з нами. А до інших міст ми з тобою звикнемо. Люблю тебе. У нас обов'язково все буде добре, де б ми не були".
КУДИ МОЖНА ЗВЕРНУТИСЯ ЗА ПСИХОЛОГІЧНОЮ ПІДТРИМКОЮ
- Національна психологічна асоціація

з початком військових дій силами небайдужих людей створений психологічний консультативний центр для тих, хто переживає паніку, тривогу та постійний стрес. Щоб звернутися по допомогу до центру - треба заповнити анкету https://forms.gle/3Z4vpJiPgLpTTzzr5

- Міністерство освіти і науки України

з сертифікованими психологами Асоціації інноваційної та цифрової освіти запускає щоденні онлайн зустрічі https://www.facebook.com/eduhub.in.ua/

- Цілодобова безплатна платформа для психологічних консультацій "Розкажи мені", створена Інститутом когнітивного моделювання, МОЗ. Щоб отримати допомогу - необхідно заповнити анкету на сайті, коротко описавши свій стан https://tellme.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
Діти та війна: поради дорослим. Інфографіка

# data[].attributes.attachment_link.description
Війна б'є по психологічному стану і дорослих, і дітей. Навіть якщо ви робите вигляд, що все добре, діти переймають вашу тривожність. Тож як підтримати та заспокоїти дитину. ЦИТАТА "Потрібно вживати слово "війна", говорити про війну, як війну. Що війна - це тимчасово, що так завжди не буде. Повторювати, що все буде гаразд.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Зеркало недели | Дзеркало тижня | Mirror Weekly

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Українці поспішають жити, бо завтра може й не бути. Ми менше сумніваємося - варто щось робити чи ні, менше відкладаємо на потім, більше схильні ризикувати й часом імпульсивно йти за почуттями. Коли ми переживаємо стресову ситуацію, нам хочеться аби поруч був хтось, із ким можна розділити свої переживання. Це і про прагнення до хоч якоїсь стабільності, в якій є безпечна прив'язаність; і про соломинку до життя, за яку ми чіпляємося, щоб не залишитись наодинці зі своїми страхами, переживаннями.

ВАС ЗАЦІКАВИТЬ

Але в цього є й інший бік.

Стосунки пар, які побралися задовго до війни і зараз перебувають на відстані, проходять іспит на міцність. Витримують далеко не всі.

За минулий рік в Україні офіційно було зареєстровано майже вдвічі більше шлюбів, ніж за попередній. А ось розлучень, навпаки, - майже втричі менше. Однак адвокати і психологи кажуть, що намірів розлучитися бачать значно більше. Люди просто відкладають це на потім. Адже, на відміну від спрощеної під час війни процедури реєстрації шлюбів, процедура розлучення залишилася майже незмінною. І пари нерідко розривають стосунки на відстані, не подаючи документів на офіційне розлучення. Тож офіційна статистика може значно розходитись із реальним станом справ.

Як зберегти сім'ю? І чи завжди це потрібно?

"По-перше, треба подивитися на причину, - каже когнітивно-поведінкова терапевтка Юлія Кунта. - Тільки тоді можна думати, що з цим робити.

Одна історія - це партнери, які розділилися через війну: чоловіки, наприклад, пішли на фронт, а жінки залишилися тут або виїхали за кордон.

Інша - коли жінка з дітьми виїхала, а чоловік залишився вдома: на відносно безпечній території або там, де йдуть активні бойові дії.

До речі, зі свого досвіду маю цікаве спостереження. Стосунки в парах, що залишилися тут і обоє перебувають на відносно безпечній території (чоловік не воює, принаймні поки що), стали більш близькими. Через спільні переживання, а часом - і за рахунок того, що є бажання не висовуватися, бо зовні - небезпека. Просто завмерти разом, сидіти вдома й нікуди не рухатись.

Інша ситуація з парами, в яких дружини задля безпеки дітей виїхали за кордон, а чоловіки залишилися. Тут я би розділила історії: коли чоловіки залишилися на відносно безпечних територіях чи там, де йдуть активні бойові дії.

Чим вища небезпека, тим частіше ми діємо інстинктами. Прагнення близькості чи сексу - один зі способів вижити, скинути стрес. Це - один бік ситуації. А другий - власне про безпечну прив'язаність, задля якої ми формуємо шлюб, прагнучи мати партнера на все життя, бути разом із людиною, з якою можемо переживати разом різні емоції - і горе, і радість.

Коли пари вимушено роз'їжджаються, це непросто. В тих парах, у яких були близькі емоційні стосунки, в тому числі сексуальні, і вони продовжують їх підтримувати (з допомогою різних засобів зв'язку або періодичних зустрічей), насправді так багато проблем не виникає, їм легше комунікувати.

А ось у пар, у яких труднощі були й до вимушеного розставання, проблем зараз побільшало.

Чоловік, який залишився в зоні активних бойових дій, переживає багато стресу, страху за своє життя і за майбутнє. Способів регуляції тривожних станів у нього не так багато. Коли поруч близький партнер, із ним можна розділити переживання. Можна бути вразливим, але є хтось, хто може підтримати.

Але якщо близької людини поруч немає і контакти на відстані (дзвінки, відеокомунікації) недостатні, стосунки стають проблемними. Не маючи об'єкта, від якого можна отримати підтримку, людина шукає нові стосунки. Стимулює її до цього ще й ситуація невизначеності, коли невідомо, що буде завтра, і вплинути на це неможливо.

Але, знову-таки, - так трапляється, якщо стосунки в сім'ї й раніше були непростими, бували складнощі з емоційною близькістю, вразливістю, розмовами або взаємною підтримкою.

Якщо стосунки були справді близькі, труднощі, однозначно, теж є, але це можна коригувати, комунікуючи.

У пар, чоловіки з яких залишилися на відносно безпечних територіях, ситуація схожа. Просто немає активної загрози життю. Переживання трохи інші. Часом вони про мобілізацію - чи чоловік відчуває себе готовим іти воювати? Це дуже непростий період. Якщо є безпечна прив'язаність і близький емоційний контакт із дружиною (в тому числі сексуальний), то свою вразливість чоловік може розділити з нею навіть на відстані. Йому не треба шукати іншого контакту. В нього він є. Пара проходить випробування відстанню, але контакт не втрачається.

Але якщо близького контакту немає, а чоловікові, наприклад, страшно, він не відчуває в собі сил іти воювати й захищати країну, то йому хочеться мати хоч щось, де він може ствердитись, почуватися чоловіком. Це можуть бути й нові стосунки - імпульсивні дії, через потребу показати, що я можу, існую, я - чоловік. Але, знову-таки, це - про пари, в яких не сформований хороший емоційний контакт".

Ані телефон, ані Інтернет справді не дають нам фізичного відчуття тепла обіймів і близькості. Але ми не тварини. І якщо маємо близький емоційний контакт, то можемо контролювати свої інстинкти й тілесний голод. До того ж деяким парам час від часу вдається зустрічатись у готелях біля західних кордонів України.
Якщо зрада все-таки сталася, але людина продовжує кохати свою другу половинку, яка перебуває на відстані, й не хоче втрачати шлюб, чи потрібно їй про це розповідати? З одного боку, це начебто про чесність у стосунках. З іншого - що має робити з цим пекельним знанням людина, котра перебуває за тисячі кілометрів? Можливо, варто її пощадити й не додавати болю? Коли варто розповісти про зраду, а коли - ні?
"Питання дуже неоднозначне, - вважає Юлія Кунта. - Ми прагнемо побудувати здорові стосунки, які передбачають безпечну прив'язаність. Це означає, що ми можемо бути собою, помилятися, падати, бути успішними чи неуспішними у стосунках, і наш партнер чи партнерка приймають нас. Це те, що не дається одразу й формується спільними роботою та зусиллями, - бути такими близькими людьми, які приймають одне одного.

Якщо в нас безпечні стосунки, то ми нібито можемо бути собою, що б не зробили, що б не трапилось у нашому житті, і відчуваємо, що будемо прийняті. Якщо у вас такі безпечні стосунки й ви розумієте, що потяг до іншої людини чи навіть закоханість були імпульсом або емоційним рішенням, - то ви можете про це сказати як про те, що щось відбулося, але це не є у ваших цінностях і почуттях, і далі працювати з цим. Це дуже болючий, непростий процес. Але з цим можна працювати. Пара може пройти це разом, якщо є прив'язаність, глибокі почуття і бажання бути разом. Людину, котра оступилася, не відкидають. Якщо йдеться про це і наміру зраджувати не було.

Якщо ж стосунки такими не є, тут вирішити дуже складно. Людина, що скоїла такий вчинок, має відповісти собі: про що це для неї - про намір мати інші стосунки чи про задоволення фізіологічних потреб і сексуальних бажань, які не можуть реалізуватися в партнерстві? А далі шукати контакт зі своїми цінностями і відповісти собі на запитання - що вона хоче з цим зробити: ділитися цим із партнером/партнеркою чи ні, бо це - дія, за яку людина несе відповідальність. Рішення має бути усвідомленим. Це - ваше життя. І ніхто не дасть вам відповідь, як зробити найкраще. Бо тільки ви знаєте, що це для вас означає".

ВАС ЗАЦІКАВИТЬ

Як зберегти стосунки? І чи завжди варто?

"Єдиний спосіб зберегти стосунки - робити кроки назустріч, - впевнена Юлія Кунта. -Якщо це саме та людина, з якою ми хочемо бути, вона має для нас цінність і ми відчуваємо прив'язаність, то завжди є сенс шукати місточки і докладати зусиль до відновлення зв'язку й комунікації.

Коли ж ми відчуваємо, що це не наша людина, не бачимо взаємності від іншої сторони, то робити це точно непросто.

Якщо чоловікові, наприклад, не потрібні стосунки з дружиною, його вибір бути з іншою усвідомлений і він чекав нагоди, щоб розійтися з дружиною, то, звісно, бігти за людиною, котра не хоче відновлювати стосунки, сенсу нема.

Коли до мене на терапію приходить пара, то я запитую: "Про що ваш запит?". Якщо вони кажуть, що хочуть бути одне з одним, але перед ними стоять виклики - інші стосунки, зрада, відстань або ще щось, то ми намагаємося подолати ці труднощі.

Але якщо партнери не хочуть бути одне з одним і просто шукають пояснення, то кожному з них дуже важливо запитати себе: чого я насправді хочу, що для мене цінне? Якщо двоє людей не мають на меті йти назустріч одне одному, то навіть якщо пара залишається разом, чи щасливі ці люди?".

ВАС ЗАЦІКАВИТЬ

Чи стане на заваді різний досвід, отриманий кожним із пари?

Кожен українець зараз переживає страх, невизначеність і тривогу. Але досвіди в нас різні. Це може стати на заваді, а може, навпаки, об'єднати, вважає психотерапевтка. Завжди є варіант закритися, бо ми маємо різний досвід і не розуміємо одне одного. Але є й варіант піти назустріч одне одному - співпереживати і приймати досвід партнера.

За словами Юлії Кунти, до психологів зараз більше звертаються ті, хто перебуває на безпечній території. Серед них - невеликий відсоток пар, у яких дружина перебуває за кордоном.

А ось запитів на терапію від військових зараз небагато. Вони зайняті, виконуючи важливі завдання із захисту Батьківщини. Тимчасом, на думку одного військового, потрібно розділяти стосунки, які зав'язуються в мирному побуті, і ті, що зав'язуються на фронті. За його словами, він жодного разу не бачив, щоб останні завершились успішно: "Це такий собі курортний роман. Тільки курорт дуже поганий".

"Так, тут керує інстинкт самозбереження, - каже Юлія Кунта. - Особливість у тому, що це такий викривлений світ, де все дуже яскраво. Коли щодня відчуваєш загрозу життю, і цей день може бути останнім, ти віддаєшся почуттям, наче востаннє. Проблеми й дрібниці звичайного побуту нікого не цікавлять. Є тільки виживання.

У мирний час усе працює зовсім інакше. І коли ці пари повертаються в мирне життя, то може виявитися, що вони не мають нічого спільного, крім виживання. Тоді вони шукають адреналін, якісь яскраві враження, щоб знову повернутися до цього відчуття небезпеки, яскравості емоцій. І буває так, що в процесі адаптації до мирного життя ці пари розпадаються. Але про це поки що зарано говорити. Впевнена, що серед таких пар будуть і успішні".

Навряд чи варто казати, що після перемоги нас очікує хвиля розлучень, вважає психотерапевтка. Але відстань, війна - дуже складний період для кожної людини і виклик для сімейних стосунків. Війна відкрила багато непростих переживань. Дистанція в кілометрах, яка утворилася між парами, поглиблює емоційну дистанцію, яка була раніше. Найбільша проблема в тому, що люди закриваються, не комунікують і втрачають контакт.
Більше статейАлли Котляр читайтеза посиланням.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологічна травма

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
війна в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологічна допомога

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
війна з росією

# data[].attributes.attachment_link.title
Війна і кохання

# data[].attributes.attachment_link.description
Війна - дуже складний період для кожної людини і виклик для сімейних стосунків. Особливо коли вони розділені відстанню

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Петряєва Т.С., консультант КУ "Центр професійного розвитку педагогічних кадрів"

П'ятихатської міської ради Дніпропетровської області

Глобальні виклики ХХІ століття, в тому числі коронавірусна пандемія, виявили недостатню спроможність багатьох людей швидко адаптуватися до кризових ситуацій, брак особистісних ресурсів у професійній діяльності, відсутність розвинутих навичок адекватної самооцінки, саморегуляції ціннісно-мотиваційних процесів та самопідтримки. Саме тому перед сучасною освітою гостро стоїть проблема формування і розвитку самоефективної особистості.

Самоефективність - це відчуття власної здатності самостійно, активно і продуктивно здійснювати діяльність та досягати особистісно-значущого результату. Взагалі результативність людини у різних сферах життєдіяльності знаходиться у прямій залежності від усвідомлення нею рівня власної компетентності!

Рівень оцінки власного потенціалу у певній сфері діяльності можна визначити за допомогою опитувальника, який показує ті напрями самокорекції, що забезпечать підвищення самоефективності людини, конструктивні перетворення її Я-концепції. Опитуваний визначає ступінь своєї незгоди чи згоди з кожним із запропонованих тверджень за шкалою з діапазоном оцінок від "-5" (абсолютна незгода) до "+5" (абсолютна згода), використовуючи проміжні оцінки залежно від ступеня незгоди чи згоди з твердженням.
Діагностика самоефективності (методика Дж. Маддукса і М. Шеєра)
Алгебраїчна сума балів відображає оцінку самоефективності у сфері діяльності. Підрахунок балів здійснюється після зміни знака перед позначеною цифрою на шкалі у ряді тверджень згідно з "ключем" до тесту. Ключ: знак балів у твердженнях 2, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 16, 17 змінюють на протилежний.

За результатами опитування за даною методикою понад 900 представників різних соціальних верств і різних вікових категорій психологом Огнєвим А.С. встановлено середні значення самоефективності у сфері діяльності. Вони знаходяться в інтервалі від -7 до +53 балів, а показники за межами цього інтервалу свідчать про занижену або завищену оцінку опитуваним свого потенціалу. Результати дослідження можна використовувати при розробці індивідуальних програм самокорекції та саморозвитку.

Відчуття власної компетентності змінюється залежно від наявності умінь, необхідних для різних видів діяльності, перш за все - когнітивних (вміння концентруватись, сприймати і запам'ятовувати інформацію, логічно і творчо мислити, робити висновки, приймати рішення тощо). Ці уміння можна розвинути, оволодіння одним навиком (особливо здатністю концентруватися) позитивно впливає на інші. Зростанню та відчуттю власного потенціалу людини також сприяють:

-зміна нею установок і ставлень до проблемних ситуацій;

-розгляд можливих шляхів вирішення проблем, вибір з них найбільш оптимальних;

-досягнення цілей своїми силами;

-продуктивна взаємодія з іншими людьми, причетними до розв'язання схожих проблем.

Самоефективність особистості найяскравіше проявляє себе у ситуаціях вибору, в умовах складних обставин, життєвих змін. Рівень домагань, спрямований людиною на реалізацію своїх життєвих перспектив, прагнення моделювати ефективну поведінку, що відповідає ситуації, залежать від її власного Я-образу та самооцінки, а вона супроводжується самоаналізом і саморегуляцією, які є складовими особистісного саморозвитку і самовдосконалення впродовж всього життя.

Успішність людської діяльності визначається, крім наявності необхідних знань, умінь і навичок, силою мотивації (прагненням до успіху, особистісного розвитку, підтвердження самооцінки і власної значущості). Укладач довідника з психології І. Кондаков описує самоефективність як впевненість людини у своїй здатності підтримувати власну мотивацію, мобілізувати когнітивні ресурси та здійснювати дії, необхідні для контролю над певними подіями. З огляду на все вищезазначене можна розглядати самоефективність ще й як джерело самоповаги і почуття власної гідності особистості.

Джерела:

1.Гальцева Т.О. Види самоефективності особистості: їх характеристика та дослідження / Т. О. Гальцева // Науковий вісник Херсонського державного університету. Серія: Психологічні науки. - 2015. - Вип. 4. - С. 110-114. - Режим доступу: http://nbuv.gov.ua/UJRN/nvkhp_2015_4_24

2.Диагностика самоэффективности. Методика Маддукса и Шеера. - Режим доступу : https://cutt.ly/1jFqNAX

3.Кревська О.О. Мотиваційні чинники професійної самоефективності особистості / О. О. Кревська // Східноєвропейський нац. ун-т ім. Л. Українки, м. Луцьк. - 2018. - С. 213. - Режим доступу : https://cutt.ly/ijA38Lc

4.Орішко Н.К. Специфіка самовдосконалення особистості на різних етапах її онтогенезу / Н. К. Орішко // Проблеми сучасної психології. - 2013. - Вип. 21. - С. 507-519. - Режим доступу : https://cutt.ly/ljA24vR

5.Потєряхін О.Л. Самоефективність і мотивація діяльності. - Режим доступу : https://cutt.ly/bjMSA37

6.Шапошник Д.О. Методологічні засади дослідження самоефективності особистостості / Д. О. Шапошник // Проблеми сучасної психології. - 2012. - Вип. 17. - С. 690-701. - Режим доступу : https://cutt.ly/DjA2AJ7

7.Що таке когнітивні здібності. Поняття та навички. - Режим доступу : https://cutt.ly/GjFjPZi

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Петряєва Тетяна

# data[].attributes.attachment_link.title
Самоефективність і діяльність особистості

# data[].attributes.attachment_link.description
Петряєва Т.С. , консультант КУ "Центр професійного розвитку педагогічних кадрів" П'ятихатської міської ради Дніпропетровської області ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Page ID

12629

Anonymous

LibreTexts

1. Визначте моменти успіху

2. Навчати та сприяти стійкості

3. Забезпечити соціальні рольові моделі

4. Ведіть за прикладом

5. Підтримуйте інших у розвитку їх самоефективності

6. Підкресліть самовдосконалення

7. Зменшити тривогу та стрес, пов'язані з культурними взаємодіями

У цьому розділі викладені практичні підходи, які ви можете використовувати у своєму повсякденному житті, щоб допомогти підвищити свою самоефективність, емоційний інтелект та здатність бути уважними.

Визначте моменти успіху

Ви повинні визначити досвід, коли ви успішно працювали з культурами, відмінними від вашої власної. Ви також можете культивувати середовища, де ви можете бути успішними. Створення середовища для практики та навчання на своїх помилках має важливе значення для культурно розумних лідерів. Коли ви будуєте простір для навчання інших, ви заохочуєте їх почуття самоефективності. Ви допомагаєте мінімізувати їхні сумніви щодо роботи з іншими, тим самим зменшуючи їх стрес. Однак зосередження уваги на створенні легких успіхів може сприяти середовищу, де людина очікує легких результатів. Знайдіть можливості, які як кидають виклик, так і створюють успіх.

Навчати та сприяти стійкості

Ви можете створити сильне відчуття ефективності, цілеспрямовано навчаючи стійкості. Як лідер, мова йде про те, щоб навчити інших, як вони можуть відскочити від невдач. Кожен повинен дізнатися, що у них є те, що потрібно, щоб досягти успіху в тому, щоб зробити це через труднощі. Ви можете навчити стійкості, просуваючи та вказуючи на позитивну поведінку та ставлення. Йдеться також про те, щоб допомогти тим, кого ви ведете, визначити, коли вони використовують негативну саморозмову. Наступний випадок ілюструє навчання керівника та сприяння стійкості зі своїм працівником.

Тереза, старший менеджер з продажу, знає, що новий найманий, Джейн, є новим для роботи з латиноамериканським населенням. Те, що Джейн знає про населення, базується на джерелах засобів масової інформації, дослідженнях та матеріалах, які вона прочитала, і те, що вона взяла з часом у своїй соціальній мережі. Джейн має багато роботи попереду, якщо вона хоче зрозуміти і добре працювати з цією споживчою базою.

Тереза надає конструктивний зворотний зв'язок Джейн різними способами, що спонукає її підтримувати мотивацію та інтерес на високому рівні. Вона компліменти Джейн на те, що вона робить добре, і часто каже: "Ви робите великий прогрес". Хоча бувають випадки, коли Джейн просто не здається "отримати його" так швидко, як вона повинна, Тереза вважає, що врешті-решт з навчанням і належними ресурсами Джейн досягне успіху. Нещодавно Джейн повернулася в офіс з великою посмішкою на обличчі. Вона змогла домовитися і забезпечити контракт з бізнесом в латиноамериканському співтоваристві. Тереза тут же вітає її. "Це фантастично. Шляхом йти! Розкажи мені все про це".

Як Джейн згадує досвід, Тереза слідує з питаннями та спонукає передати свою підтримку та ентузіазм. Коли Джейн згадує незначну невдачу у своїй розмові з бізнесом, Тереза каже: "Зачекайте зараз. Не варто недооцінювати те, що ви змогли зробити. Це незначна проблема, і я знаю, що якщо ви забезпечили контракт, ви повинні адекватно вирішити це з клієнтом".

Джейн коливається, а потім киває головою. "Ти маєш рацію. Я зробив. Він здавався справжнім розслабленим після того, як я пояснив це йому".

Тереза помічає коливання. Щоб Джейн зрозуміла, що її хороші зусилля окупилися, Тереза каже: "Хороша робота! Тепер, коли ви мали цей досвід, які уроки ви можете взяти до вашої наступної можливості продажу?"

Тереза забезпечує викладання моментів стійкості Джейн. Як повинен культурно розумний лідер, вона допомагає Джейн дізнатися цінність не здаватися перед труднощами. Вона також вказує на негативну саморозмову (вербальну та невербальну), яку Джейн ковзає у розмову. Тереза закінчує розмову на позитивній ноті, продовжуючи проявляти інтерес і підтримку прогресу Джейн.

Оскільки Тереза навчає Джейн, вона також дізнається про власну стійкість. Робота з Джейн - це новий культурний досвід для неї: вона працює з тим, хто не знайомий з певними аспектами своєї роботи та споживачами. Як людина з багатьма обов'язками, і одна займає посаду керівництва та авторитету в організації, Тереза не має багато часу, щоб керувати Джейн. Проте Тереза робить її метою заохочувати та наставляти Джейн через початкову фазу зростання. Стійкість Терези, її наполегливість та сприйняття власних здібностей стосовно ситуації допомагають їй підтримувати мотивацію та інтерес на високому рівні.

Забезпечити соціальні рольові моделі

Коли ви бачите когось, хто є успішним і досяг тієї ж мети, що і ви, навіть перед обличчям опору, ви більш схильні вірити, що ви теж можете досягти тих самих цілей. Ви вважаєте, що у вас є здібності освоювати завдання, необхідні для досягнення ваших цілей. Ось чому пошук зразка для наслідування або наставника, який схожий на вас, може допомогти побудувати вашу самоефективність. Якщо ви очолюєте команду чи відділ, ви можете знайти соціальні зразки для наслідування, щоб заохотити своїх співробітників будувати свою самооцінку.

Самоефективність зростає, коли ви можете зв'язатися зі своїм зразком для наслідування або наставником.Бандура (1994). Якщо ви оточуєте себе культурними взаємодіями з людьми, які не мають успіху, навіть якщо ви дуже намагаєтеся бути мотивованим у цих викликах, це підірве ваші зусилля. Пошук когось, хто подолав культурні проблеми, принесе вам велику користь. Наприклад, прочитайте наступну історію про Тома, Девіда та Раджа:

Том і Девід обидва очолюють відділи продажів для окремих підрозділів своєї виробничої компанії. За останні два місяці обидва часто та окремо їздили до Індії, щоб працювати з новим підрозділом представників служби обслуговування клієнтів, які працюють зі своїми відповідними відділами. З тих пір, як їх начальник повідомив їм про це нове підприємство, Том і Девід мали окремі емоції та досвід, пов'язані з новою діловою ситуацією.

Том був менш захоплений і цікавився проектом. Ніколи не виїжджаючи з країни і працюючи лише на національному рівні, він вагається і менш схвильований, ніж Девід, про новий поділ і те, що це спричинить за собою. Так само Девід ніколи не був поза країною, але з часом він культивував інтерес до культурного досвіду, відмінного від його власного. Він навмисно брав участь у різних міжкультурних заходах на місцевому та національному рівнях. Він не може дочекатися, щоб почати роботу над проектом.

Радж, керівник їх підрозділу, знає здібності кожного члена свого персоналу. Вона вимагає від них придбання книг і ресурсів, щоб допомогти їм дізнатися про місцеву індійську культуру. Вона навіть записала їх у класі мови та культури. Вона знає, що Том більш неохоче пробувати нові речі. Девід, здається, набирає обертів і зберігає більше інформації, яку він дізнався порівняно з Томом. Вона помічає різницю і думає, що Том міг би вчитися у Девіда.

Обидва тісно співпрацювали в минулому і поділяють подібні кар'єрні та особисті цілі. Радж використовує відносини, будуючи в компоненті наставник-підопічний. Вона говорить з ними обома про цю нову частину їхніх робочих відносин і отримує згоду та підтримку від обох. Вона також тісно керує відносинами, гарантуючи, що за цей час Том отримує те, що йому потрібно, щоб бути культурно розумним лідером, і що Девід отримує від неї наставництво та керівництво. Таким чином, вони працюють як партнери, кожен з яких служить зразком для наслідування та наставниками для іншої людини.

Як лідер, Радж здатний визначити міжкультурні сфери компетенції, де Том і Девід можуть отримати користь. Радж знає, що Тому потрібна підтримка, щоб підвищити рівень довіри під час роботи в різних культурах. Вона також знає, що Девід має впевненість у собі, але потребує допомоги у розумінні культурних фактів. Будуючи стратегії, які підходять для кожної людини, вона будує культурний інтелект своєї команди. Зрештою, вона дізнається про власну здатність працювати з двома менеджерами, які мають різний індивідуальний культурний досвід.

Ведіть за прикладом

Якщо ви можете керувати та взаємодіяти з різними культурами легше, ніж ваші співробітники або співробітники, змоделюйте спосіб для них, щоб зрозуміти, як вони можуть покращити власну самоефективність. Через свою поведінку, свої переконання та мислення ви демонструєте на прикладі навички та знання, необхідні їм для управління культурним середовищем. Джим Кузес та Баррі Познер, Kouzes & Posner (2002). в The Leadership Challenge виявили, що лідери повинні встановити принципи, які спрямовують людей на досягнення своїх цілей. Оскільки невелика зміна або зміна може бути непосильною для деяких, допомагаючи їм встановити короткі проміжні цілі може допомогти їм досягти більших цілей. Моделювання шляху шляхом виявлення бар'єрів, спритності та створення можливостей для власного успіху допомагає іншим бачити свої власні здібності успішними. Візьмемо, наприклад, випадок Хайме і Енн:

Хайме в кінці 20-х років. Вона є директором програми громадянської активності в некомерційній організації. Енн в кінці 50-х років і керує програмою, звітуючись безпосередньо перед Хайме. Вони працювали разом протягом останніх трьох років досить добре. Вони мають свої розбіжності, але в цілому мають здорові робочі стосунки.

За останній рік рада директорів змінила характер програми, включивши принципи громадянської участі та навчання службі. Як результат, все більшу кількість волонтерів в програмі становлять учні коледжів і старших класів. Джеймі зауважує, що Енн має труднощі з роботою з молодим поколінням добровольців. Вона не реагує на них так, як реагує на волонтерів, які перебувають у її віковій групі. Іноді Енн буде робити побічні коментарі щодо трудової етики молодших поколінь, кажучи: "Вони настільки ненадійні" і "Я не знаю, чому вони не просто беруть трубку, щоб поговорити зі мною. Начебто вони більше не знають, як залишити повідомлення на голосовій пошті". Вона навіть сказала ці коментарі своїм 55+ добровольцям, які з готовністю погоджуються про відмінності поколінь.

Хайме знає, що Енн повинна вміти працювати з волонтерами різного віку та культурного походження. Вона бачила негативні наслідки поведінки Анни. Багато молодих добровольців приїжджають до Джеймі, якщо у них є проблеми або проблеми, коли вони повинні йти до Енн, яка безпосередньо ними керує. Вони висловили, що Хайме "більше схожий на них" і розуміє їх. Хоча Джеймі не проти допомогти волонтерам з їхніми питаннями, це забирає її від ролі та обов'язків керівника відділу. Крім того, це задає тон тому, як працює Енн і змінює свої робочі обов'язки.

Щоб вирішити це, Хайме розмовляє з Енн про це питання. Енн не бачить проблеми з тим, як вона справляється з ситуацією з молодшими добровольцями. Хайме не погоджується, і наприкінці зустрічі обидва погоджуються на план, який допомагає Енн ефективніше працювати з волонтерами будь-якого культурного походження. Джеймі та Енн працюють разом, щоб встановити цілі, які досяжні, і працювати над довгостроковими цілями організації. Хайме знаходить можливості компліментувати Енн, коли вона успішна, і допомагає Енн визначити стратегії, які допомагають їй виконувати свою роботу ефективніше.

Хайме продовжує працювати з Енн в найближчі місяці. Вона терпляча і вважає, що Енн зможе адаптуватися; однак через два роки Хайме вирішує відпустити Енн, оскільки ситуація не змінюється.

Важливо визнати, що бувають випадки, що незалежно від того, наскільки ви намагаєтеся моделювати шлях для співробітників та інших, це не виходить на користь організації. На прикладі Джеймі та Енн, після 2 років Хайме моделювання шляху та допомоги Енн, прогрес був недостатньо значним, щоб внести необхідні зміни. З боку Анни все ще був опір. Після довгих роздумів та оцінки Хайме вирішив відпустити Енн. Вартість низької самоефективності впливає не тільки на Анну, але і на програму і загальні цілі організації.

Підтримуйте інших у розвитку їх самоефективності

Як і повинен будь-який керівник, важливо підтримувати своїх співробітників, колег та організацію, щоб посилити їх самоефективність. Зробити це можна декількома способами:

Усно скажіть їм, що вони досягають прогресу.

Майте оцінку або роздуми сесій про прогрес.

Забезпечте їх потрібними ресурсами.

Скажіть їм продовжувати намагатися і підтримувати свої зусилля.

Знайте, коли давати зворотний зв'язок і який тип зворотного зв'язку надати.

Якщо ви прагнете розвинути власну самоефективність, то вам потрібно поставити системи, які допоможуть вам. Наприклад, знайдіть зразки для наслідування та належні механізми підтримки, щоб гарантувати, що ви не провалилися. Пошук підтримки важливий, оскільки ваша система підтримки допомагає мінімізувати вашу увагу на слабкі місця; вони забезпечують конструктивний зворотний зв'язок, щоб допомогти вам розвиватися професійно.

Підкресліть самовдосконалення

Незнайомі культурні взаємодії є складним завданням, і ви повинні дивитися на свій успіх і невдачі як на особистісний і професійний розвиток. Будуть випадки, коли ви будете втягнуті в культурні непорозуміння, зробите "культурні ляпи" або візьмете участь в культурному конфлікті. Це лише частина процесу навігації по культурній місцевості. Коли це відбувається, потрібно орієнтуватися на цінність самовдосконалення. Не лайте себе через помилку; навчитеся "вчитися і відпускати". Коли це працівник, який робить помилку, не порівнюйте їх з іншими; скоріше, встановіть стандарт вдосконалення в рамках культурних взаємодій та допоможіть працівнику дістатися туди. Зверніть увагу, як Джоді відчувала себе в наступному тематичному дослідженні:

Джоді - технік магнітно-резонансної томографії (МРТ). Вона працює в цій галузі протягом десяти років і працює з різними пацієнтами з різних культурних фонів. Одного разу африканка Азіза, її син Гулід і її чоловік Хусейн приходять в клініку для проведення МРТ. Син супроводжує батьків і інтерпретує за потребою, оскільки, хоча вони розуміють англійську, їм важко розмовляти нею.

Джоді дзвонить пацієнту в кабінет МРТ. Її колега, Мелінда, допомагає їй у підготовці і знаходиться з нею в кімнаті. Джоді готується до МРТ, даючи Азізі вказівки: "Ви ляжете на апарат. Ви повинні бути дуже нерухомими, або ми повинні почати спочатку". Потім Джоді звертається до Гуліда і повільно говорить: "Чи можете ви сказати своїй матері, що вона повинна бути дуже нерухомою, коли вона там?"

Гулід розуміє і пояснює процедури МРТ матері. Потім він каже Джоді: "Моя мати робила це раніше. Три роки тому їй зробили МРТ. Вона знає, що робити".

"Гаразд", - каже Джоді. Знову ж таки, її наступні вказівки Гуліду говорять у повільному темпі: "Чи потрібні їй ліки, щоб допомогти їй залишатися нерухомим?"

Гулід хитає головою. "Вона в порядку. Вона робила це раніше".

Потім Джоді звертається до Азізи і дуже повільно каже: "Якщо вам потрібна допомога або зателефонуйте нам, ви натискаєте цю кнопку". Її жести до сім'ї надмірно підкреслюються при вказівці на кнопку виклику. "Чи можете ви сказати їй натиснути цю кнопку, якщо їй потрібна допомога?" Гулід, виглядаючи більш розчарованим, як продиктовані вказівки, киває головою і пояснює матері.

Після МРТ Джоді ввічливо дякує родині і каже: "Ви всі зробили дуже хорошу роботу. Добре відпочиньте свого дня". Сім'я швидко виходить і Гулід дарує легку посмішку у відповідь.

Джоді та Мелінда повертаються до своєї роботи, а Джоді каже: "Ця сім'я була цікавою. Це було так приємно, що цей хлопчик прийшов з батьками інтерпретувати, ти не думаєш?"

Мелінда звертається до Джоді і відповідає: "Так, це було добре, що він був там". Вона вагається, а потім каже: "Але ви знаєте, вам, мабуть, не потрібно було так розмовляти з ними".

З подивом Джоді каже: "Говоріть як що?"

"Ви дуже повільно розмовляли з ними. Здавалося, що вони цього не оцінили. Син дуже добре знав англійську мову і прекрасно перекладав і розумів те, що ви йому сказали".

Джоді відповідає: "О. Але в цьому класі ми взяли тренер сказав, що ми повинні говорити повільно і не використовувати великі слова, щоб вони могли зрозуміти нас. Це те, що я робив. Я маю на увазі, вона, мабуть, не знала, про що я говорю, тому мені довелося говорити повільно, щоб допомогти їй зрозуміти".

"Так, це правда, але ви були дійсно драматичні про це. Вони не глухі. Їм просто важче зрозуміти мову".

Джоді робить паузу, а потім каже: "Ти маєш рацію. Як незручно! Сподіваюся, вони не думають про мене погано. Я просто намагався змусити їх зрозуміти, що їм потрібно робити. Наступного разу я зроблю це по-іншому".

Джоді намагається застосувати те, що вона дізналася в навчанні культурної компетенції, але вона не в змозі застосувати навчання таким чином, який підходить різним расовим та етнічним групам. Це очевидно, коли її колега Мелінда повідомляє їй, що вона думала, що Джоді використовувала неправильні інструменти культурної компетенції. Миттєва емоційна реакція Джоді повинна була ображатися і відчувати себе винною за її міжкультурні помилки. Однак вона розуміє, що її досвід і помилка лише покращать її здатність краще працювати з різними культурами.

Джоді може використовувати принципи CI, щоб допомогти їй наступним чином:

Придбати: У цьому тематичному дослідженні Джоді має добрі наміри поважати іншу культуру. Але те, що вона не підхоплює, - це вербальні та невербальні сигнали її оточення. Якщо Джоді зможе визначити, що вона зробила добре і де вона могла б покращити, вона може краще оцінити свій рівень культури розуміння в цій ситуації. Джоді працювала з сім'ями різного походження, але здається, ніби ніхто не сказав їй, що вона ненавмисно створює незручне середовище для цих сімей. Щоб отримати інформацію про культуру, яка може бути корисною для неї у майбутніх ситуаціях, вона може почати з визнання того, які культурні факти та знання вона вже може мати. Наприклад, вона повільніше розмовляє з цією сім'єю, щоб вони могли зрозуміти. Але вона повинна знати, що не з усіма сім'ями потрібно розмовляти таким чином.

Побудувати: Якщо Джоді може взяти знання, які вона має, говорити повільніше англійською мовою може допомогти тим, хто не є носіями англійської мови, і поєднати це зі знаннями, з якими не всі носії англійської мови потрібно розмовляти таким чином, тоді вона почне розвивати свою обізнаність, бо коли говорити повільно буде відповідний. Коли вона робить це, вона створює нову інформацію і робить новий сенс культурної інформації.

Споглядайте: Незважаючи на те, що Джоді знайома, працюючи з сім'ями різних культур, вона завжди може підійти до ситуацій з новими лінзами або перспективами. Запитуючи себе, що вона бачить, а що не бачить у ситуації, вона може змінити своє мислення від того, що ставиться до всіх сімей однаково, на той, який розглядає їх як унікальні. Споглядання вимагає від Джоді задуматися над її упередженнями, а також про ненавмисні наслідки, які виникають через її необхідність бути культурно відповідною.

Робити: Коли вона практикує стратегії, які вона створює для кожної сімейної ситуації, вона дізнається, що працює, а не працює для кожної родини. Вона може навіть бути здивована тим, що вона адаптується та змінює свою поведінку з кожною родиною, яку вона лікує, навіть якщо сім'ї мають подібні культурні інтереси та інтереси. Чим більше вона практикує і оцінює, тим більше вона зменшить свою потребу бути досконалою в будь-якій культурній ситуації. Замість цього вона дізнається, що її помилки стають культурними уроками на практиці.

Зменшити тривогу та стрес, пов'язані з культурними взаємодіями

Коли ми відчуваємо, що здатні досягти мети, у нас з'являються позитивні емоції. Коли ми знаємо, що у нас немає здібностей до досягнення мети, наші емоції та настрій на діяльність менш позитивні. Те, як ми відчуваємо, може бути стримуючим фактором нашого успіху, впливаючи на наше ставлення та сприйняття того, хто ми є і як ми досягнемо своїх цілей. Наші негативні настрої можуть створити стрес, тривогу, розчарування і страх - все, що не служить вам у міжкультурній роботі. Як лідер, ви повинні допомогти підтримати стратегії, які зменшують стрес і тривогу, пов'язані з незнайомими культурними ситуаціями. І якщо ви той, хто переживає, напружується або незацікавлений, вам слід знайти стратегії, які працюють для вас. Нижче наведено кілька порад щодо зменшення стресу та тривоги, пов'язаних з незнайомими культурними умовами, які можуть призвести до більш позитивного світогляду:

Ведіть журнал стресів. Використовуйте журнал як спосіб відстеження ваших фізичних та емоційних реакцій на незнайомі культурні умови. Коли ви виписуєте свої почуття, ви почнете бачити загальні теми і закономірності у своїй поведінці. Коли ви можете визначити, що змушує вас підкреслити і як ви зазвичай реагуєте, ви можете знайти відповідні стратегії для зниження рівня стресу.

Ведіть журнал подяки. Коли ми переживаємо стрес і наша тривога висока, ми часто не можемо бачити можливостей та позитивних результатів у міжкультурних стосунках. Ведення журналу подяки дозволяє нам визначити частини відносин або ситуацію, яка позитивно сприяє нашому саморозвитку, хоча в той час ми можемо подумати, що це найгірше, що сталося. Запис кількох речей, за які ви вдячні в ситуації, допомагає змінити свій розум і заспокоїти фізичний та емоційний стан.

Розбийте свою мету на менші, керовані кроки. Наприклад, якщо вам потрібно вивчити нову мову та культуру, але це здається непосильним, з часом розбийте цю мету на менші завдання. Не беріть на себе більше, ніж ви можете впоратися. Якщо час цього не дозволяє, попросіть свого керівника про підтримку та ідеї, щоб зробити його більш керованим.

Висловлюйте свої почуття та емоції здоровим способом. Наприклад, потрібно вміти донести свої почуття і думки своєму керівнику. Ваші занепокоєння повинні бути висловлені з повагою. Якщо ви не поділяєте свої побоювання зі своїм керівником, ви будете будувати образу і емоційне безлад навколо ситуації. Якщо це продовжується з часом, ви будуєте нездорові звичні зразки та відповіді кожного разу, коли перебуваєте на незнайомій території.

Будьте готові йти на компроміс і відпустити. Робота з культурами означає, що ви повинні бути пристосованими і готові відпустити те, що ви знаєте. Ви повинні бути гнучкими, інакше у вас завжди будуть проблеми, які вас засмучують, розчаровують і гнівають.

Залишайтеся спокійними і зосередженими на поставленому завданні. Чим більше ви стурбовані, тим більше ви візуалізуєте і малюєте картину, яка створює більше стресу для вас. За словами Бандури, Бандура (1994). ваш рівень стресу може погіршити те, як ви функціонуєте між- та внутрішньоособисто. Залишатися спокійним і зосередженим допомагає зменшити стрес і тривогу.

Визнайте, що ви не можете контролювати культуру. Культурно розумні лідери знають, що культуру не можна контролювати. Він коли-небудь змінюється, ніколи не статичний. Ви повинні визнати, що в культурних ситуаціях бувають випадки, які ви не можете передбачити, незалежно від того, скільки ви навчилися, читали ресурси або жили в культурі. Як і в житті, є багато речей, які виходять з-під нашого контролю. Ми не можемо очікувати, що наші наміри завжди матимуть той вплив, який ми передбачаємо. Ось чому зосередження уваги на речах, які ми можемо контролювати, наприклад, на наших адаптивних реакціях на іншу людину чи культуру, краще, ніж підкреслювати те, що ми не можемо контролювати.

Будьте готові пробачити. Люди роблять помилки. Іноді люди не знають про те, що вони сказали, або наслідки того, що вони зробили. Коли справа доходить до культурного інтелекту, ви повинні бути готові пробачити іншим як за те, що вони свідомі, так і не свідомі робити, говорити чи відчувати. Якщо ви не можете пробачити, вам доведеться важко працювати з незнайомим культурним середовищем.

Зберігайте почуття гумору. Робота міжкультурно може бути як виснажливою, так і хвилюючою. Будуть випадки, коли ви робите помилки і відчуваєте розчарування за те, що не підбираєте сигнали або не "знаєте, що робити". Зберігання почуття гумору щодо культури зменшує стрес. Ви повинні вміти сміятися над собою; інакше виклики культурних відмінностей стають занадто великими, щоб нести.

Я одного разу порадився з організацією, яка мала інструмент під назвою "Майстер". Цей інструмент допоміг організаціям бути більш підзвітними та прозорими у використанні благодійних пожертвувань. Вони хотіли розширити свій інструмент для різноманітної аудиторії. На сесії, зосередженій на думці про те, як інструмент може бути більш доступним, нас вразило, що однією з мов слово "майстер" перекладається на "Шаман". У цій спільноті шаман буває тим, хто мудрий і з'єднується зі світом духів. Чи можете ви собі уявити, як зайти в громаду і говорити про те, як "шаман" допоможе вам бути більш підзвітними? Ми всі сміялися, і ми також використовували це як можливість обговорити виклики доступності.

Back to top

Was this article helpful?

Yes

No

# data[].attributes.attachment_link.title
5.6: Розвиток вашої самоефективності

# data[].attributes.attachment_link.description
Page ID 12629 Anonymous LibreTexts Визначте моменти успіху Навчати та сприяти стійкості Забезпечити соціальні рольові моделі Ведіть за прикладом Підтримуйте інших у розвитку їх самоефективності Підкресліть самовдосконалення Зменшити тривогу та стрес, пов'язані з культурними взаємодіями У цьому розділі викладені практичні підходи, які ви можете використовувати у своєму повсякденному житті, щоб допомогти підвищити свою самоефективність, емоційний інтелект та здатність бути уважними.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ГО «Безбар’єрність»

# data[].attributes.attachment_link.title
Як себе підтримати – практика вдячності

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Конев Олександр Психолог

# data[].attributes.attachment_link.title
ЯК ПІДТРИМАТИ ВІЙСЬКОВИХ ПСИХОЛОГІЧНО?

# data[].attributes.attachment_link.title
Війна і сім'я. Як не зійти з розуму поки твій чоловік воює?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Баранецька

# data[].attributes.attachment_link.title
Афірмації ВДЯЧНОСТІ . Афірмація українською . Вдячність . Медитація , самопрограмування

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ГО «Безбар’єрність»

# data[].attributes.attachment_link.title
Як підтримати людину у стресі: два простих кроки