# data[].attributes.attachment_caption
Ліна Костенко "Доля"

# data[].attributes.headline
Помілуйко Кристина 10-

# data[].attributes.body
Помілуйко Кристина 10-А

# data[].attributes.headline
Помілуйко Кристина 10-

# data[].attributes.body
Помілуйко Кристина 10-А

# data[].attributes.headline
Марченко Олеся 7А

# data[].attributes.body
Марченко Олеся 7А

# data[].attributes.headline
Вірш про Україну 

# data[].attributes.subject
Вірш про Україну 

# data[].attributes.body
Кайдан Тетяна 7-б

# data[].attributes.headline
Помілуйко Кристина 10-

# data[].attributes.body
Помілуйко Кристина 10-А

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Творча школа Павла Табакова

# data[].attributes.attachment_link.title
"Аморе Амо" (сл. Ліни Костенко, муз. Павла Табакова) - артисти Творчої школи Павла Табакова

# data[].attributes.headline
Вірш "Два кольори"

# data[].attributes.subject
Вірш "Два кольори"

# data[].attributes.body
Сухотерін Максим 7-Б

# data[].attributes.headline
Анікіна Вікторія 10-А

# data[].attributes.subject
Анікіна Вікторія 10-А

# data[].attributes.body
Ліна Костенко "Очима ти сказав мені: люблю"

# data[].attributes.headline
Анікіна Вікторія 10-А

# data[].attributes.subject
Анікіна Вікторія 10-А

# data[].attributes.body
Марина Кузьменко "Це щастя - мати дім"

# data[].attributes.headline
Анікіна Вікторія 10-А

# data[].attributes.subject
Анікіна Вікторія 10-А

# data[].attributes.body
Ліна Костенко "Мабуть, ще людство дуже молоде"

# data[].attributes.headline
Попова Ксенія 10-А

# data[].attributes.subject
Попова Ксенія 10-А

# data[].attributes.body
Сергій Жадан "Як ми будували свої доми..."

# data[].attributes.headline
Попова Ксенія 10-А

# data[].attributes.subject
Попова Ксенія 10-А

# data[].attributes.body
Ліна Костенко "Хуртовини"

# data[].attributes.headline
Попова Ксенія 10-А

# data[].attributes.subject
Попова Ксенія 10-А

# data[].attributes.body
Один в каное – «Човен», (Іван Франко)

# data[].attributes.attachment_link.title
Один в каное - Човен

# data[].attributes.body
When I am dead, then bury me

In my beloved Ukraine,

My tomb upon a grave mound high

Amid the spreading plain,

So that the fields, the boundless steppes,

The Dnieper’s plunging shore

My eyes could see, my ears could hear

The mighty river roar.

When from Ukraine the Dnieper bears

Into the deep blue sea

The blood of foes … then will I leave

These hills and fertile fields –

I’ll leave them all and fly away

To the abode of God,

And then I’ll pray…

Соболь Матвій

# data[].attributes.headline
Сабадаш Марія, 10-Б

# data[].attributes.body
Сабадаш Марія, 10-Б

# data[].attributes.headline
Савицький Микита

# data[].attributes.subject
Савицький Микита

# data[].attributes.headline
Азацький Данило 8-А

# data[].attributes.subject
Азацький Данило 8-А

# data[].attributes.body
I sing this song for your delight -

In spring, when woods are getting green,

I’ll try and tell you what I mean.

In summer, when the days are long,

Perhaps you’ll understand the song:

In autumn, when the leaves are brown,

Take pen and ink, and write it down.

I sent a message to the fish:

I told them ‘This is what I wish.’

The little fishes of the sea,

They sent an answer back to me.

The little fishes’ answer was

‘We cannot do it, Sir, because – ‘

I sent to them again to say

‘It will be better to obey.’

The fishes answered, with a grin,

‘Why, what a temper you are in!’

I told them once, I told them twice:

They would not listen to advice.

I took a kettle large and new,

Fit for the deed I had to do,

My heart went hop, my heart went thump:

I filled the kettle at the pump.

Then some one came to me and said

‘The little fishes are in bed.’

I said to him, I said it plain,

‘Then you must wake them up again.’

I said it very loud and clear:

I went and shouted in his ear.

But he was very stiff and proud:

He said ‘You needn’t shout so loud!’

And he was very proud and stiff:

He said ‘I’d go and wake them, if -’

I took a corkscrew from the shelf:

I went to wake them up myself.

And when I found the door was locked,

I pulled and pushed and kicked and knocked.

And when I found the door was shut

I tried to turn the handle, but -

Май Суан Мінь Фук

# data[].attributes.headline
Жолткевич-Стебенєва Яся(8-А)

# data[].attributes.subject
Жолткевич-Стебенєва Яся(8-А)

# data[].attributes.body
"Про вічне кохання"

Розкажу тобі думку таємну,

дивний здогад мене обпік:

я залишуся в серці твоєму

на сьогодні,на завтра,навік.

І минатиме час,нанизавши

сотні вражень,імен і країн,-

на сьогодні,на завтра,назавжди!-

ти залилишся в серці моїм.

А чому?То трудна теорема,

на яку ти мене прирік.

То все разом,а ти-окремо.

І сьогодні,і завтра,й навік.

# data[].attributes.headline
Савицький Микита

# data[].attributes.subject
Савицький Микита

# data[].attributes.body
Це щастя – мати дім, куди вертатись,

Куди хотіти ввечері іти.

Дім, який хочеться прикрасити до свята

Ікони ставити.

Молитися святим.

Це неймовірна радість –

Мати стіни.

Які надійні та не зрадять,

Бо свої.

По вартості вони насправді є безцінні.

Хоч без ремонту.

І пишнот.

Але – живі.

Бо знають правду,

Навіть пошепки почуту.

Бо заласкавлюють

І гріють в холоди.

У фотографіях допомагають не забути.

І хочеться вертатися туди…

Додому.

В простір згадок і емоцій.

Годин мовчання

І невпинних днів розмов.

То щастя мати дім,

Який крізь роки

Примножує любов.

# data[].attributes.headline
Богдан Лепкий “В твоїх очах я небо бачу”

# data[].attributes.subject
Богдан Лепкий “В твоїх очах я небо бачу”

# data[].attributes.body
В очах твоїх я небо бачу,

Горять на нім вечірні зорі

І відбивають світло своє

В моїй душі, неначе в морі.

І поки небо тихе, сине,

І поки ясно сяють зорі,—

Блакитом чистим хвиля лине

В глибокім безконечнім морі.

А хай лиш небо хмари вкриють,

І хай погаснуть ясні зорі,—

То враз і води потемніють

В глибокім безконечнім морі.

Біба Ольга 7-Б

# data[].attributes.attachment_link.title
Христина Соловій — Отсе тая стежечка (Comma Club live)

# data[].attributes.attachment_caption
Дебрецені Дмітрий 7-Б

# data[].attributes.attachment_caption
Ліна Костенко "І все на світі треба пережити"

# data[].attributes.headline
Скрипкін Михайло 10-Б

# data[].attributes.subject
Скрипкін Михайло 10-Б

# data[].attributes.headline
Тюрне Тимофій

# data[].attributes.subject
Тюрне Тимофій

# data[].attributes.body
Вечірнє сонце

Вечірнє сонце, дякую за день!

Вечірнє сонце, дякую за втому.

За тих лісів просвітлений Едем

і за волошку в житі золотому.

За твій світанок, і за твій зеніт,

і за мої обпечені зеніти.

За те, що завтра хоче зеленіть,

за те, що вчора встигло оддзвеніти.

За небо в небі, за дитячий сміх.

За те, що можу, і за те, що мушу.

Вечірнє сонце, дякую за всіх,

котрі нічим не осквернили душу.

За те, що завтра жде своїх натхнень.

Що десь у світі кров ще не пролито.

Вечірнє сонце, дякую за день,

за цю потребу слова, як молитви.

# data[].attributes.attachment_link.title
BRUTTO — Вечірнє сонце [Official Music Video]

# data[].attributes.body
Als 'k dood ga, wil ik rusten

In Oekraїene's grond,

Mijn graf hoog op een heuvel

Ziet heel de steppe rond.

Vandaar zal ik aanschouwen

Al wat mij dierbaar was,

De heuvels en de dalen

De bomen en het gras.

En steeds zal ik weer horen

Het brullen der rivier

Totdat de trouwe Dnjepr

In golven breed en fier

Des vijands bloed in stromen

Wegvoert voorgoed naar zee.

Dan zal ik afscheid nemen,

Verhoord is dan mijn be.

Dan zal ik God aanbidden

En danken voor altijd,

Omdat mijn Oekraїene

Voor immer werd bevrijd.

Als alien aan zijn, broeders,

In waarheid sterk en vrij,

Denk dan, met simple woorden,

O dan, denk dan aan mij!

# data[].attributes.headline
Рідний дімДім —

# data[].attributes.body
Рідний дім

Дім — це справжнє щастя, дім — це казка,

Де тепло і затишок живе.

В ньому ніжність і любов, і ласка,

Й аромат хлібини там пливе.

Дім — це доброта, це мама й тато,

Перед сном вечірні казочки.

Там чарівних усмішок багато,

На Різдво запалені свічки.

Там завжди у сяюче віконце

Рано-вранці, саме на зорі

Промінцем тебе розбудить сонце,

Що уже всміхається вгорі.

Там любов у кожному куточку,

Затишок і ще живі пісні.

Там світлини в гарному віночку

Й рушники на долю на стіні.

Дім — це те, що серцю наймиліше,

Бо у ньому все життя твоє.

Світле, чарівне і найрідніше

Й найдорожче, що в людини є.

# data[].attributes.headline
Т. Г. Шевченко "Заповіт" полською мовою

# data[].attributes.subject
Т. Г. Шевченко "Заповіт" полською мовою

# data[].attributes.body
Kiedy umrę to na wzgórzu

Wznieście mi mogiłę,

Pośród stepu szerokiego

Ukrainy miłej.

Aby łany rozłożyste

I brzeg Dniepru stromy

Można było widzieć, słyszeć

Jego grzmiące gromy.

Gdy uniesie z Ukrainy

Do sinego morza

Wrażą krew… dopiero wtedy

I łany, i wzgórza.

Wszystko rzucę i ulecę

Do samego Boga,

Aby modlić się… aż dotąd

Ja nie uznam Boga.

Pochowajcie mnie i wstańcie,

I kajdany rwijcie,

I posoką, wrażą juchą,

Wolność swą obmyjcie.

Mnie zaś w wielkiej już rodzinie,

W kraju wolnym, nowym,

Pamiętajcie wspomnieć czasem

Dobrym, cichym słowem.

# data[].attributes.headline
I'm nobody! Who are you? by Emily Dickinson

# data[].attributes.subject
I'm nobody! Who are you? by Emily Dickinson

# data[].attributes.body
I'm nobody! Who are you?

Are you nobody, too?

Then there's a pair of us — don't tell!

They'd banish us, you know.

How dreary to be somebody!

How public, like a frog

To tell your name the livelong day

To an admiring bog!

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко "І скаже світ..."

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко "І скаже світ..."

# data[].attributes.attachment_link.title
Ліна Костенко І скаже світ...

# data[].attributes.body
Я вернувся сьогодні додому,

І весь день у кімнаті моїй

Щирі друзі мої й знайомі —

Поспішай лиш стрічать, радій!

Золотько Мирон

# data[].attributes.body
Strawberries

Under the small Christmas trees

In the emerald grass

Summer grew strawberries —

One at a time, then two at a time.

Oh, little sister-tree,

Don't scratch my face

I'm picking strawberries

A handful for mom and myself!

LINA KOSTENKO

Сунички

Пiд маленькими яличками

У смарагдовiй травi

Лiто виросло суничками —

То по однiй, то по двi.

Ой, сестриченько-яличко,

Ти не дряпай моє личко,

Я суничок назбираю

Жменьку мамi i собi!

ЛІНА КОСТЕНКО

# data[].attributes.headline
МАЛИШЕВА ПОЛІНА 7-А

# data[].attributes.subject
МАЛИШЕВА ПОЛІНА 7-А

# data[].attributes.body
Вже почалось, мабуть, майбутнє.

Оце, либонь, вже почалось…

Не забувайте незабутнє,

воно вже інеєм взялось!

І не знецінюйте коштовне,

не загубіться у юрбі.

Не проміняйте неповторне

на сто ерзаців у собі!

# data[].attributes.headline
Ланько Анастасія, 8-А

# data[].attributes.subject
Ланько Анастасія, 8-А

# data[].attributes.body
Перші дні листопада.
Вона спить у порожній кімнаті, в чужому ліжку.
А він думає: чуже місто, чужа кімната —
як я її тут залишу?

Третя по обіді.
Суха осінь.
Посиджу, доки вона спить, заговорюючи постійно.
Світло таке легке.
Вона четвертий день у дорозі.
Хай їй хоча би тут буде спокійно.

Якщо буде потрібно —
поправлятиму ковдру.
Якщо буде холодно —
причинятиму вікна.
Спробую перехитрити її застуду невиліковну.
Я сам усе це вигадав,
вона ні в чому не винна.

Як я її залишу?
Незабаром почнеться вечір.
Швидко стемніє, повітря остигне.
Краще вже охоронятиму її речі.
Краще вже грітиму її стигми.

Раптом, коли я піду, ріки затоплять кімнату,
раптом птахи почнуть битися в стіни,
раптом дерева обступлять її й поведуть на страту,
раптом сусіди почнуть рвати тіло її на частини,

раптом, щойно я вийду, вона забуде про мене,
раптом забуде все, що говорила до цього,
раптом серце її, золоте й шалене,
буде битись тепер для когось чужого.

Хай спить. Хай розбереться зі снами.
Хай її нинішні сни перетечуть у колишні.
Навіть якщо в своєму сні вона мене не впізнає.
Навіть якщо їй буде снитись хтось інший.

І ось він сидить, відраховуючи хвилини.
Сидить, нервує без потреби.
А вона не прокидається лише з тієї причини,
що боїться, прокинувшись, не побачити його коло себе.

Осінь над ними з льоду й сталі.
Холодні ріки, незнайомі люди.
Найбільше вони бояться, що все це триватиме далі.
Найбільше вони бояться, що більше нічого не буде.

# data[].attributes.attachment_link.title
жадан і собаки - листопад

# data[].attributes.headline
Ланько Анастасія, 8-А

# data[].attributes.subject
Ланько Анастасія, 8-А

# data[].attributes.body
To Cowper

Sweet are thy strains, celestial Bard;
And oft, in childhood's years,
I've read them o'er and o'er again,
With floods of silent tears.
The language of my inmost heart,
I traced in every line;
My sins, my sorrows, hopes, and fears,
Were there -- and only mine.

All for myself the sigh would swell,
The tear of anguish start;
I little knew what wilder woe
Had filled the Poet's heart.

I did not know the nights of gloom,
The days of misery;
The long, long years of dark despair,
That crushed and tortured thee.

But, they are gone; from earth at length
Thy gentle soul is pass'd,
And in the bosom of its God
Has found its home at last.

It must be so, if God is love,
And answers fervent prayer;
Then surely thou shalt dwell on high,
And I may meet thee there.

Is he the source of every good,
The spring of purity?
Then in thine hours of deepest woe,
Thy God was still with thee.

How else, when every hope was fled,
Couldst thou so fondly cling
To holy things and holy men?
And how so sweetly sing,

Of things that God alone could teach?
And whence that purity,
That hatred of all sinful ways --
That gentle charity?

Are these the symptoms of a heart
Of heavenly grace bereft:
For ever banished from its God,
To Satan's fury left?

Yet, should thy darkest fears be true,
If Heaven be so severe,
That such a soul as thine is lost, --
Oh! how shall I appear?

Acton

# data[].attributes.headline
Ланько Анастасія, 8-А

# data[].attributes.subject
Ланько Анастасія, 8-А

# data[].attributes.body
… І не дивуй, що я прийду зненацька.
Мені ще ж побороти переляк.
На штурм Бастилій – просто. На Сенатську.
А от до тебе – я не знаю як.
Вже одпручалась гордістю і смутком,
одборонилась даллю, як щитом.
Як довго йшла до тебе, як нехутко,
і скільки ще і сумнівів, і втом!
Прийми мою понівечену душу,
збагни й пробач мій безнемірний острах.
Дай хоч на мить забути слово – «мушу»,
це перше слово з букваря дорослих.
Мені без тебе сумно серед людства.
Вже людству не до себе й не до нас.
А дика груша світиться як люстра.
І чутно гомін тополиних трас…

# data[].attributes.headline
Махонін Андрій 

# data[].attributes.subject
Махонін Андрій 

# data[].attributes.headline
Махонін Андрій 

# data[].attributes.subject
Махонін Андрій 

# data[].attributes.body
https://drive.google.com/file/d/1F_KpxM3Wd1CXVrK3NF_xCwmKdHAnRvwe/view?usp=drivesdk

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко

# data[].attributes.body
Ще вчора була я висока, як вежа.
Здається, ще трохи — дістану зеніт.
І раптом, як вибух,— обвал і пожежа.
Розтрощений камінь — уже не граніт

Руйновище віри, і розпач, і розпач!
Під попелом смутку похований шлях,
Зажурені друзі сахнулися врозтіч.
Посіяне слово не сходить в полях.

На те й погорільці,— будуємо хатку.
Над хаткою небо. А знов голубе.
Найвище уміння — почати спочатку
життя, розуміння, дорогу, себе.

Зірка Варвара, 8-А

# data[].attributes.attachment_caption
«І все на світі треба пережити» 

# data[].attributes.headline
Сунцова Даша 10-А

# data[].attributes.subject
Сунцова Даша 10-А

# data[].attributes.headline
Станіслав Чернілевський

# data[].attributes.subject
Станіслав Чернілевський

# data[].attributes.body
Теплота родинного інтиму...

Теплота родинного інтиму.
Ще на шибах досвіток не скрес.
Встала мати. Мотузочком диму
Хату прив’язала до небес.

Весело і з ляком серед печі
Полум’я гуляє по гіллю.
Ковдрою закутуючи плечі,
Мати не пита, чому не сплю.

Вже однак зникає гіркотина,
Не катує серце печія.
Знову я — малесенька дитина,
Мати знає більше, аніж я.

Матері розказувать не треба,
Як душа світліє перед днем
В хаті, що прив’язана до неба
Світанковим маминим вогнем.

Зірка Варвара, 8-А

# data[].attributes.headline
Сергій Жадан

# data[].attributes.subject
Сергій Жадан

# data[].attributes.body
Чекають вечора люди, схожі на равликів,

так гірко сплять на вокзалах, так глибоко.

Ламана лінія кордону, мов соснова гілка.

Дорога важка, коли несеш на спині свій дім і своє минуле.

Вперті равлики беззахисної Європи.

Жінки, що залишили вдома чисту постільну білизну.

Діти, що не відпускають материнську руку,

як прищеплені до яблуні гілки не відпускають теплий стовбур.

Ми потребуємо дива, потребуємо льодяників надії,

дотиків радості, променів, що пробивають темряву.

Що ти візьмеш, малий равлику, вибираючись із згорілого дому?

Насамперед віру в те, що ти сюди неодмінно повернешся.

Упокорений час шаленців і втікачів.

Запекла віра тих, хто зійшов на вокзалі вигнання.

Завжди пам’ятати розташування меблів у батьківському домі.

Ховати в кишені ключі, як засушену квітку.

Ось ця дорога – нині позначена безголоссям,

ночівлі ці – подорожні, поміж дощем і тишею.

Будьте мужніми, равлики, будьте гідними цієї мандрівки,

ви – позбавлені дому, проте не позбавлені серця.

Зірка Варвара, 8-А

# data[].attributes.attachment_caption
Сунцова Даша 10-А

# data[].attributes.headline
Василь Симоненко: «Ти знаєш, що ти – людина?» (німецькою)

# data[].attributes.subject
Василь Симоненко: «Ти знаєш, що ти – людина?» (німецькою)

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко

# data[].attributes.body
Відмикаю світанок скрипковим ключем.
Чорна ніч інкрустована ніжністю.
Горизонт піднімає багряним плечем
день —
як нотну сторінку вічності.
Що сьогодні?
Який веселий фрагмент
із моєї шаленої долі?
Усміхається правда очима легенд
і свобода — очима неволі.

Любов неповторна —
моя валторна.
Шляхи прощальні —
перша скрипка печалі.
А в сірі будні
буду бити, як в бубни.
Дуже мені легко. Дуже мені трудно.

Еволюція гусячих пер.
Філософій забрьоханий німб.
Слово — прізвище думки тепер,
а частіше — її псевдонім.

То чого ж я шукаю і чим я жива?!
Велемовний світ, велелюдний.
Ви поезія, вірші?
Чи тільки слова?
У майбутнього слух абсолютний.

Зірка Варвара, 8-А

# data[].attributes.attachment_link.title
Артем Пивоваров - Валторна (feat. Команда PIVOVAROV Голос Країни-13)

# data[].attributes.headline
Попенака Аліна 10-Б

# data[].attributes.subject
Попенака Аліна 10-Б

# data[].attributes.body
Попенака Наталія "Бути людиною"

# data[].attributes.body
За моря хотілося,за гори.

А тепер тримаюсь за своє.

Нащо мені ті пустелі й море.

Я тут є,і ти зі мною є.

Рідний дім.Моя найбільша сила.

І розрада,і моя стіна.

Таємниці мої,мої крила.

Навіть якщо в домі тім війна.

Рідний дім.Цвіте чарівно вишня.

Весни буйні,небо голубе.

Не кажіть мені що я тут лишня.

Дім -це я. Не зраджу я себе!

# data[].attributes.headline
Горбунов Володимир, 10-Б.

# data[].attributes.subject
Горбунов Володимир, 10-Б.

# data[].attributes.headline
Сисоєв Матвій

# data[].attributes.subject
Сисоєв Матвій

# data[].attributes.body
IF…

If you can keep your head when all about you

Are losing theirs and blaming it on you;

If you can trust yourself when all men doubt you,

But make allowance for their doubting too:

If you can wait and not be tired by waiting,

Or, being lied about, don’t deal in lies,

Or being hated don’t give way to hating,

And yet don’t look too good, nor talk too wise;

If you can dream – and not make dreams your master;

If you can think – and not make thoughts your aim,

If you can meet with Triumph and Disaster

And treat those two impostors just the same:

If you can bear to hear the truth you’ve spoken

Twisted by knaves to make a trap for fools,

Or watch the things you gave your life to, broken,

And stoop and build ‘em up with worn-out tools;

If you can make one heap of all your winnings

And risk it on one turn of pitch-and-toss,

And lose, and start again at your beginnings,

And never breathe a word about your loss:

If you can force your heart and nerve and sinew

To serve your turn long after they are gone,

And so hold on when there is nothing in you

Except the Will which says to them: “Hold on!”

If you can talk with crowds and keep your virtue,

Or walk with Kings – nor lose the common touch,

If neither foes nor loving friends can hurt you,

If all men count with you, but none too much:

If you can fill the unforgiving minute

With sixty seconds’ worth of distance run,

Yours is the Earth and everything that’s in it,

And – which is more – you’ll be a Man, my son!

# data[].attributes.headline
В мурахи – мурашник, у сонечка – небо

# data[].attributes.subject
В мурахи – мурашник, у сонечка – небо

# data[].attributes.body
У крапельки – хмара, у білки – дупло.

Нора чи гніздечко… Та кожному треба,

Щоб в рідній домівці затишно було.

Усі в цьому світі тримаються хати,

В якій народився, де гріє любов,

Що щедро посіяли батько і мати,

Де квітне стежина, якою пішов.

Тому навесні повертається пташка

Із теплого вирію в рідні краї.

Тому і ведмідь, і маленька комашка

Так ревно боронять кордони свої.

Мій дім – моя міць, оберіг і родина,

Мені наймиліша моя сторона.

Мій дім – це мій край на ім’я Україна.

Вона в моїм серці назавше одна.

# data[].attributes.headline
Дерипаско Діана 10-Б

# data[].attributes.subject
Дерипаско Діана 10-Б

# data[].attributes.body
I was angry with my friend;

I told my wrath, my wrath did end.

I was angry with my foe:

I told it not, my wrath did grow.

And I waterd it in fears,

Night & morning with my tears:

And I sunned it with smiles,

And with soft deceitful wiles.

And it grew both day and night.

Till it bore an apple bright.

And my foe beheld it shine,

And he knew that it was mine.

And into my garden stole,

When the night had veild the pole;

In the morning glad I see;

My foe outstretched beneath the tree.

# data[].attributes.headline
Іван Франко – Отсе тая стежечка

# data[].attributes.subject
Іван Франко – Отсе тая стежечка

# data[].attributes.body
Отсе тая стежечка,
Де дівчина йшла,
Що з мойого сердечка
Щастя унесла.

Ось туди пішла вона
Та гуляючи,
З іншим своїм любчиком
Розмовляючи.

За її слідами я,
Мов безумний, біг,
Цілував з сльозами я
Пил із її ніг.

Наче потопаючий
Стебелиночку,
Зір мій вид її ловив
На хвилиночку.

І мов нурок перли ті
На морському дні,
Сквапно так мій слух ловив
Всі слова її.

Отсе тая стежечка
Ізвивається,
А у мене серденько
Розриваєтьтся.

Залягло на дні його
Те важке чуття:
Тут навіки згублений
Змисл твого буття.

Все, що найдорожчеє,
Найулюблене,
Чим душа жива була,
Тут загублене!

Чим душа жива була,
Чим пишалася…
Отсе тая стежечка,
Щоб запалася!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Христина Соловій

# data[].attributes.attachment_link.title
Христина Соловій - Стежечка | OST - Крути 1918

# data[].attributes.attachment_caption
Погорєлова Вєроніка 7-А

# data[].attributes.headline
Нехай підождуть невідк

# data[].attributes.body
Нехай підождуть невідкладні справи.
Я надивлюсь на сонце і на трави.
Наговорюся з добрими людьми.
Не час минає, а минаєм ми.
А ми минаєм... ми минаєм... так-то...
А час — це тільки відбивання такту.
Тік-так, тік-так... і в цьому вся трагічність.
Час — не хвилини, час — віки і вічність.
А день, і ніч, і звечора до рання —
це тільки віхи цього проминання.
Це тільки мить, уривочок, фрагмент.
Остання нота ще бринить в повітрі, —
дивися: Час, великий диригент,
перегортає ноти на пюпітрі.

# data[].attributes.attachment_caption
Погорєлова Вєроніка 7-А

# data[].attributes.body
Words terrify when they remain not spoken,

When suddenly, they tuck themselves away,

When you don’t known how silence can be broken,

For someone else has said all you might say.

These words were once pronounced in tears or pain,

They were the dawn yet also the cessation,

Billions of men, and words, like drops of rain,

For the first time now, they are your creation.

Both beauty and ill will have had their fame,

There have been weeds and roads beneath our sole,

But poetry will never be the same,

It will forever touch the human soul.

# data[].attributes.body
Butterflies and bees,

Oceans and seas.

Green-green grass,

And big strong trees.

A huge round sun,

In the sky so blue,

Listen to what,

They say to you.

They do not talk,

They do not shout,

But their beauty is what,

Mother Nature is all about.

Коваленко Влад 7-Б

# data[].attributes.headline
Про силу слова

# data[].attributes.subject
Про силу слова

# data[].attributes.body
Страшні слова, коли вони мовчать

Страшні слова, коли вони мовчать,

коли вони зненацька причаїлись,

коли не знаєш, з чого їх почать,

бо всі слова були уже чиїмись.

Хтось ними плакав, мучивсь, болів,

із них почав і ними ж і завершив.

Людей мільярди і мільярди слів,

а ти їх маєш вимовити вперше!

Все повторялось: і краса, й потворність.

Усе було: асфальти й спориші.

Поезія – це завжди неповторність,

якийсь безсмертний дотик до душі.

Кравченко Андрій

# data[].attributes.attachment_caption
Keď ja zomriem, zahrábte ma, bratia, na mohile. 
Prostrep stepy šíro, šíraj v Ukrajine, milaj. 
By úrodné lány poli, dneper prostred lúčin. 
Bolo vidieť, bolo počuť, ako revé mučí.
 Keď po neseci z Ukrajiny dobela si ich mori, krv tiranskú. 
Potom i ja, rodné lány, hory, všetko nechám, potom uznám všemocného Boha. 
Pomodlím sa, no dovtedy ja nepoznám Boha.
Pochovajte a povstaňte, putá zlomte smelo a polejte slobolienku krvou nepriateľov.
 A na mňa vo veľkom rode, v rode voľnom, novom, pamätajte, spomeňte si dobrým, tichým slovom.

# data[].attributes.headline
Жуперков Ігор

# data[].attributes.subject
Жуперков Ігор

# data[].attributes.attachment_caption
Вірш Ліни Костенко "Про поезію ті милу слова"

# data[].attributes.headline
Клименко Дарина 8-Б

# data[].attributes.subject
Клименко Дарина 8-Б

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Розвиваємось слухаючи🎧

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірш Ліни Костенко про силу слова/Страшні слова , коли вони мовчать

# data[].attributes.headline
Грищенко Софія, 10-Б

# data[].attributes.subject
Грищенко Софія, 10-Б

# data[].attributes.headline
Грищенко Софія, 10-Б

# data[].attributes.subject
Грищенко Софія, 10-Б

# data[].attributes.body
Стоїть в селі Суботові
На горі високій
Домовина України,
Широка, глибока.
Ото церков Богданова.
Там-то він молився,
Щоб москаль добром і лихом
З козаком ділився.
Мир душі твоїй, Богдане!
Не так воно стало;
Москалики, що заздріли,
То все очухрали.
Могили вже розривають
Та грошей шукають,
Льохи твої розкопують
Та тебе ж і лають,
Що й за труди не находять!
Отак-то, Богдане!
Занапастив єси вбогу
Сироту Украйну!
За те ж тобі така й дяка.
Церков-домовину
Нема кому полагодить!!
На тій Україні,
На тій самій, що з тобою
Ляха задавила!
Байстрюки Єкатерини
Сараною сіли.
Отаке-то, Зіновію,
Олексіїв друже!
Ти все оддав приятелям,
А їм і байдуже.
Кажуть, бачиш, що все то те
Таки й було наше,
Що вони тілько наймали
Татарам на пашу
Та полякам... Може, й справді!
Нехай і так буде!
Так сміються ж з України
Стороннії люди!
Не смійтеся, чужі люде!
Церков-домовина
Розвалиться... і з-під неї
Встане Україна .
І розвіє тьму неволі,
Світ правди засвітить,
І помоляться на волі
Невольничі діти!..

# data[].attributes.attachment_link.title
Кому Вниз - Суботів. Відео рімейк 2022.

# data[].attributes.headline
Попенака Костянтин 8-Б

# data[].attributes.subject
Попенака Костянтин 8-Б

# data[].attributes.body
Василь Стус – Напевне, так і треба…

Напевне, так і треба —
судилося бо так:
упали зорі з неба
і надломили мак.
Така знялася хвища —
ні неба, ні землі,
лиш чорне кладовище
по нищеній ріллі.
Залопотіла злива,
мов залива — гай-гай!
Кохана, будь щаслива!
Коханий мій — бувай!

# data[].attributes.attachment_caption
Ліна Костенко ''Між іншим''

# data[].attributes.headline
Кіян Марта 8-Б

# data[].attributes.subject
Кіян Марта 8-Б

# data[].attributes.body
Коли буду я навіть сивою,
і життя моє піде мрякою,
я для тебе буду красивою,
а для когось, може, й ніякою.

А для когось лихою, впертою,
ще для когось відьмою, коброю.
А між іншим, якщо відверто,
то була я дурною і доброю.
Безборонною, несинхронною
ні з теоріями, ні з практиками.
І боліла в мені іронія
всіма ліктиками й галактиками.

І не знало міщанське кодло,
коли я захлиналась лихом,
що душа між люди виходила
забинтована білим сміхом.
І в житті, як на полі мінному,
я просила в цьому сторіччі
хоч би той магазинний мінімум:
— Люди, будьте взаємно ввічливі!
І якби на те моя воля,
написала б я скрізь курсивами:
— Так багато на світі горя,
люди, будьте взаємно красивими!

# data[].attributes.attachment_caption
Павленко Олена 8-Б

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко

# data[].attributes.headline
Ірина Сенюк, Павленко Олена 8-Б

# data[].attributes.subject
Ірина Сенюк, Павленко Олена 8-Б

# data[].attributes.body
Дім

За моря хотілося,за гори.

А тепер тримаюсь за своє.

Нащо мені ті пустелі й море.

Я тут є,і ти зі мною є.

Рідний дім.Моя найбільша сила.

І розрада,і моя стіна.

Таємниці мої,мої крила.

Навіть якщо в домі тім війна.

Рідний дім.Цвіте чарівно вишня.

Весни буйні,небо голубе.

Не кажіть мені що я тут лишня.

Дім -це я. Не зраджу я себе!

# data[].attributes.body
The winds of March begin to blow,

And it is time for kites, you know.

Here’s the way I make my kite,

Watch and help me do it right.

I cross two sticks so thin and long,

Tied together good and strong.

A string I fasten to each end,

And across the middle to make it bend.

I measure and cut the paper straight,

And glue along the edge and wait.

A ball of string to hold my kite,

When it sails almost out of sight.

And here’s my kite all ready to go,

Please March wind begin to blow!

Денисов Кирило

# data[].attributes.headline
Курило Ксенія 8Б

# data[].attributes.subject
Курило Ксенія 8Б

# data[].attributes.headline
Курило Ксенія 8Б

# data[].attributes.subject
Курило Ксенія 8Б

# data[].attributes.body
Б.Лепкий

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Ланько, 11-А

# data[].attributes.headline
Сльоза носталь

# data[].attributes.body
Сльоза ностальгії

Їду нарешті до рідної хати,
Яка одиноко стоїть край села,
Там зелен-барвінок й трава не прим"ята,
Й троянда під вікнами вже одцвіла.

Охоче пройдуся стежками дитинства,
Хоча заросли полинами вони.
Додасть мені сили прозора і чиста
Водиця джереьна зі смаком суниць.

З портрета привітно всміхнеться матуся,
Гарна така, як колись, молода.
І спогади теплі наповнюють душу,
А на очах - ностальгії сльоза.

Неоніла Володимирівна Гуменюк
2016 р.

# data[].attributes.attachment_caption
Поезія Германа Гортера, нідерландського поета. Виконання Коваля Артема 
Інтимна лірика.

# data[].attributes.attachment_caption
Зіненко Володимир, 11-А. Литовською мовою. Автор - Вінс Кудирка (автор гімну Литви)Вірш "Maniemsiems", у перекладі "Для мене".

# data[].attributes.attachment_caption
Галочкіна Мілана, 11-А

# data[].attributes.headline
Хата українська - радо

# data[].attributes.body
Хата українська - радості квітник.
Спогад той дитячий із душі не зник.
Піч - святиня наша, хати обреріг,
Для діток ще й теплий, затишний нічліг.

Образи у хаті в рушниках висять,
В миснику рядками тарілки стоять...
Стіл посеред хати й лави круг стола,
Щоб збиралась дружно в свята вся рідня.

Випікала бабця золоті хліби,
Борщ смачний й пахучий, диво-деруни...
Пиріжки солодкі-дітям до смаку!
Бігали купатись влітку у ставку...

Пахло зілля в хаті, квіти на вікні...
Мило й гарно було, затишно мені.
Та дитинства казка ще і досі в снах,
Бабусина ласка в дорогих очах...

На подвір'ї мальви пишно так цвіли,
З споришу стежинки у садок вели...
Мов зелене море, розлігся город,
По дорозі пильній в церкву йшов народ...

За селом в долині пасли ми гусей,
Ігри різні були для сільських дітей:
У квача ганяли, в жмурки - залюбки,
А дівчатка плели барвисті вінки...

Сонячне дитинство - спогадів каскад,
Бабусина хата і вишневий сад...
Мила дивоказка, ніжна й чарівна,
Радості і щастя золота струна !

# data[].attributes.headline
До дня народження Христі Алчевської

# data[].attributes.subject
До дня народження Христі Алчевської

# data[].attributes.attachment_caption
Гофман фон Фаллерслебен / Hoffmann von Fallersleben – автор. Художник весна / Maler Frühling – назва вірша. Читає Арсеній Штих-Барков, учень 5-Б класу

# data[].attributes.attachment_caption
Зірка Тетяна

# data[].attributes.headline
У синьому небі я висія

# data[].attributes.body
У синьому небі я висіяв ліс,
У синьому небі, любов моя люба,
Я висіяв ліс із дубів і беріз,
У синьому небі з берези і дуба.

У синьому морі я висіяв сни,
У синьому морі на синьому глеї
Я висіяв сни із твоєї весни,
У синьому морі з весни із твоєї.

Той ліс зашумить, і ті сни ізійдуть,
І являть тебе вони в небі і в морі,
У синьому небі, у синьому морі…
Тебе вони являть і так і замруть.

Дубовий мій костур, вечірня хода,
І ти біля мене, і птиці, і стебла,
В дорозі і небо над нами із тебе,
І море із тебе… дорога тверда.

Микола Вінграновський
1965

# data[].attributes.attachment_caption
Зірка Тетяна

# data[].attributes.headline
ван Малкович*

# data[].attributes.body
ван Малкович

*

Я загубив свій ключ: я голочку соснову
назвав своїм ключем — І загубив чомусь,
і чОмусь не знайду, й, відшукуючи, знову
знаходжу не його — і до дверей тулюсь.
Я всі ці довгі дні ключа свого шукаю,—
я загубив свій ключ? я мав його чи ні?
який він? і чому так пахне він мені,
як голочку сосни у пальцях розтираю...

[11-16 червня 1985]

# data[].attributes.headline
Макаренко Степан 7-А "Мені відкрилась істина печальна…"

# data[].attributes.subject
Макаренко Степан 7-А "Мені відкрилась істина печальна…"

# data[].attributes.body
Мені відкрилась істина печальна:
життя зникає, як ріка Почайна.

Через віки, а то й через роки,
ріка вже стане спогадом ріки.

І тільки верби знатимуть старі:
киян хрестили в ній, а не в Дніпрі.

# data[].attributes.headline
Макаренко Степан 7-А

# data[].attributes.subject
Макаренко Степан 7-А

# data[].attributes.headline
Ключко Катерина, 8А

# data[].attributes.subject
Ключко Катерина, 8А

# data[].attributes.body
Jiří Suchý «Pět strun»

Pet strun úplně stačí

Aby se mohlo hrát

Aby ten kdo se mrači

Se mohl začít smát

Když pata struna schází

No tak to nevadí

Člověk si bez neschazi

Si s čtyřmi pořadí

A když chybí ta čtvrtá

I to se muže stát

Hlavou mi stále vrtá

Proč dal bych neměl hrát

Když třetí struna schází

No tak to nevadí

Člověk si bez nadchází

Si s dvěma pořadí

Když další strunu vezme ďas

Nevěstě hlavu prosím vás

A klidně hrajte dal

A když vám na kytaře

Nezbude vůbec nic

Nechmuřte proto tváře

Zpivejte z plnych plic

# data[].attributes.attachment_caption
Дуже пронизливий вірш :) мені дуже сподобався!

# data[].attributes.headline
Вірш Ліни костенко )

# data[].attributes.subject
Вірш Ліни костенко )