# data[].attributes.headline
"Я стільки слів в собі не утаю..."

# data[].attributes.subject
"Я стільки слів в собі не утаю..."

# data[].attributes.body
Сторінками книги долі і творчості Юлії Бережко-Камінської

# data[].attributes.headline
"Україна – це край, де все тільки починається. Ми все подолаємо. Ми навчимося любити, творити, надихати добром одне одного та інші народи. У нас є всі можливості для цього. Не здаваймося відчаю і облуді! Розвиваймося, працюймо над собою і всім, що нам дається. Гріх пропасти такому багатству".

# data[].attributes.subject
"Україна – це край, де все тільки починається. Ми все подолаємо. Ми навчимося любити, творити, надихати добром одне одного та інші народи. У нас є всі можливості для цього. Не здаваймося відчаю і облуді! Розвиваймося, працюймо над собою і всім, що нам дається. Гріх пропасти такому багатству".

# data[].attributes.body
https://posestry.eu/avtor/yuliya-berezhko-kaminska

# data[].attributes.headline
Щаслива знову!

# data[].attributes.subject
Щаслива знову!

# data[].attributes.headline
29 травня 2023, у свій 41 день народження, Юлія написала:

# data[].attributes.subject
29 травня 2023, у свій 41 день народження, Юлія написала:

# data[].attributes.body
Це був рік, який усе змінив. Який наповнив новими смислами. Коли довелося долати і приймати виклики. Робити вибір і відчувати по-новому. Іти далі, часом думаючи, що попереду розчахнеться прірва, і не боятися зазирати на дно колодязя своєї душі. Прощатися й відпускати. Зустрічати і приймати.
Боліло, пекло, не давало ночами спати. Очі не просихали, серце не заспокоювалося. Так, війна. Так, стільки дорогих мені і зовсім не знайомих людей – уся моя країна – в біді. Як із цим жити? Мусиш! І краще, ніж до війни – глибше, мудріше, більш наповнено, сміливіше…
Мовчання, усамітнення… Робота – невидима і щоденна… Нові книжки, нові зустрічі – концерт у Королівському замку з Кевіном Кеннером та Ольгою Пасічник (Варшава), презентації в Парижі, Празі, Ліберці (Чехія), а ще – Німеччина, Болгарія, Польща… Публікації в Англії (Лондон), Австрії, Польщі, Македонії, США, Канаді, Індії, переклади на англійську, французьку, німецьку, польську, македонську, болгарську… Численні проекти – всеукраїнські та міжнародні. Інститут літератури Польщі, Польське національне радіо, Спілка письменників Польщі…
Нові люди, які стали мені дорогими і рідними. Так, тут треба багато імен вказати! Але ви й так знаєте, що це про вас… І – на противагу того, від чого закипає кров (не хочу навіть згадувати це дике плем’я), – море любові, яке заповнює собою кожен день, – до життя, до всіх вас, хто в моєму серці, дорогих моїх друзів. А ключик до нього – у Нього, мого Неймовірного Ростислав Горобець.

# data[].attributes.headline
"...після евакуації психологічний стан був важким, я ніби вчилася наново жити, спокійно реагувати на звуки, засинати ночами, хоч і в чужій країні, у чужому домі, у чужому ліжку..."

# data[].attributes.subject
"...після евакуації психологічний стан був важким, я ніби вчилася наново жити, спокійно реагувати на звуки, засинати ночами, хоч і в чужій країні, у чужому домі, у чужому ліжку..."

# data[].attributes.body
https://povaha.org.ua/pysmennytsya-yuliya-berezhko-kaminska-shhovechora-v-krakiv-do-mene-pryhodyt-mij-dim/

# data[].attributes.headline
Щовечора в Краків до мене приходить мій дім...

# data[].attributes.subject
Щовечора в Краків до мене приходить мій дім...

# data[].attributes.body
(Щоб прочитати вірш, натисніть на зображення)

# data[].attributes.attachment_caption
Трамвай "Краків - Буча" - Юлія Бережко-Камінська | Посестри. Українська та польська лiтература

# data[].attributes.headline
Нарис Юлії Бережко-Камінської 

# data[].attributes.subject
Нарис Юлії Бережко-Камінської 

# data[].attributes.attachment_link.title
Трамвай "Краків - Буча" - Юлія Бережко-Камінська | Посестри. Українська та польська лiтература

# data[].attributes.attachment_link.description
"То трамвай, дівчинко, звичайний трамвай, ці стіни витримають його коливання, нічого не завалиться, нічого не горітиме!.."

# data[].attributes.attachment_caption
Розмова на тему . Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ранок UA:Херсон

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмова на тему . Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.body
Їхали ми селами
Невеселими,
Вузькими дорогами
До знемоги.
Ми
Перетовчені були, перемелені,
Враз — убогими.
А довкола — дими, дими…
Господи, де це ми?

Блокпости…
Блокпости…
Хлопці втомлені.
В’ються знову сирени спіралями.
Накриває гірке усвідомлення —
Ми не знаємо, як жити далі, як
Жити далі,
Як…

Полинове повітря, розпечене,
Зимний вітер на згарищах звурдився.
Тихо їхали ми, як приречені
Більше з безвісти не вернутися.
А довкола — громи, громи,
Господи, чи в Україні ми?

# data[].attributes.headline
,,Серед багатьох сучасних молодих поетів виокремлюється творчість Юлії Бережко- Камінської.

# data[].attributes.subject
,,Серед багатьох сучасних молодих поетів виокремлюється творчість Юлії Бережко- Камінської.

# data[].attributes.body
Вона пише стисло, глибоко, осмислено, сконцентровано, незаангажовано, у неї прекрасна органічна мова, свіжі образи, відсутність штучності і надуманості...'', - писав про неї відомий український поет Іван Драч.

# data[].attributes.headline
Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.subject
Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.body
народилася 29 травня 1982 року в селі Чорнобаївка.

Мати її, Ніна Семенівна, в дівоцтві Бойко, родовід веде від Катерини Бойко, сестри Шевченкової матері. Свій знаменитий родовід Юлія простежила до сьомого коліна.

Юля навчалася в Чорнобаївській санаторній школі-інтернаті, потім у Херсонському ліцеї імені О. Мішукова при Херсонському державному університеті.

Паралельно закінчила музичну школу по класу фортепіано і скрипки.

Ще з дитинства почала писати вірші, перемагала у багатьох конкурсах і точно знала, чим хоче займатися в житті, але саме поезія стала її життєвим кредо.

# data[].attributes.body
Наші ночі тхнули підвалами,
Ми сиділи мишами тихими.
Як шукатимуть під завалами —
Головне, аби іще дихали —
Просто дихали…

Хто шукатиме? Сиплі протяги?
Пес комусь розповість по рації?
Ми спимо, не знімаючи одягу, —
В окупації.

Доме, зведений на любові, ти
Не зрадиш жодною стінкою!
Стоїмо ми, хоч збожеволіти
Можна інколи.

Стоїмо ми, а ніч виброджує,
Небо ярим вогнем розведене.
Нам би, вибратись, неушкодженим
Залишився щоб світ зсередини —
Хоч зсередини…

# data[].attributes.headline
Вранці 24 лютого Юлія Бережко-Камінська, редакторка з Бучі, яка очолювала газету «Ірпінський вісник», прокинулася від повідомлення колеги: «Почалася війна».

# data[].attributes.subject
Вранці 24 лютого Юлія Бережко-Камінська, редакторка з Бучі, яка очолювала газету «Ірпінський вісник», прокинулася від повідомлення колеги: «Почалася війна».

# data[].attributes.body
«Щойно я прочитала повідомлення, як одразу почула вибухи, за якими потягнувся дим. Вдарили по Гостомелю, це неподалік від нашого міста. Визирнувши в вікно, я побачила кубла диму. Розбудила чоловіка і повідомила йому, що почалася війна».

Вийшла з магазину, як знов почулися вибухи в Гостомелі. Залунали звуки перестрілки. Людей на вулиці практично не стало.

«Вибухи лунали часто. Наді мною пролітали літаки. Складалося враження, що почався бій, було дуже страшно йти додому», — розповідає Юлія.

https://nsju.org/novini/my-yihaly-v-povnu-nevidomist-yihaly-ne-rozumiyuchy-shho-i-de-budemo-robyty-zhurnalistka-z-buchi-yuliya-berezhko-kaminska/

# data[].attributes.headline
Авторка 8-ми книжок поезій:

# data[].attributes.subject
Авторка 8-ми книжок поезій:

# data[].attributes.body
«Є задля чого нам жити» (2000),

«Контрасти» (2009),

«Між видихом і вдихом» (2010),

«Так хочеться жити» (2014),

«Пошепки і вголос» (2016),

«Сад: зриме і незриме» (2016),

«Невідворотне» (2019),

«Гравітація слова» (2022).

# data[].attributes.headline
Все своє життя Юлія Бережко-Камінська присвятила служінню слову, культурі і творчості 

# data[].attributes.subject
Все своє життя Юлія Бережко-Камінська присвятила служінню слову, культурі і творчості 

# data[].attributes.headline
Юлія - організатор численних мистецьких заходів -

# data[].attributes.subject
Юлія - організатор численних мистецьких заходів -

# data[].attributes.body
вечорів камерної та класичної музики, оперного співу, поезії, літературних фестивалів.

# data[].attributes.body
2000—2006 — студентка КНУ ім. Т.Шевченка Інституту журналістики. Магістр журналістики.

2008—2010 — художня керівниця Центру культури «Уваровський дім» (смт Ворзель, Київська обл.)

2009—2012 — аспірантура КНУ ім. Т. Шевченка Інституту журналістики.

2011—2012 — директор Центрального будинку культури, м. Ірпінь

2011—2012 — керівник культурно-просвітницького проєкту «Мистецький центр «Камертон»;

2012—2015 — головна редакторка журналу «Пульсар Приірпіння»;

2014—2015 — головна редакторка газети «Про Ірпінь»;

Із січня 2015—2019 — головна редакторка газети «Ірпінський вісник»;

Із листопада 2019 до 24.02.22 — секретарка Національної спілки письменників України по роботі з молодими авторами, очолювала «Кабінет молодого автора НСПУ».

2022 - 2023 - резидентка Інституту літератури (Польща), ведуча програм української служби Польського радіо (м. Варшава).

# data[].attributes.headline
На здобуття Національної премії України імені Тараса Шевченка

# data[].attributes.subject
На здобуття Національної премії України імені Тараса Шевченка

# data[].attributes.body
номіновані збірки поезій Юлії Бережко-Камінської «Пошепки і вголос» та «Невідворотне» (2017 р. та 2020 р.).

# data[].attributes.headline
Окремі поезії перекладені

# data[].attributes.subject
Окремі поезії перекладені

# data[].attributes.body
англійською, французькою, іспанською, іспанською, болгарською, польською мовами.

# data[].attributes.headline
Лауреат всеукраїнських літературних премій 

# data[].attributes.subject
Лауреат всеукраїнських літературних премій 

# data[].attributes.body
імені Григора Тютюнника, Олександра Олеся, Анатолія Криловця та ін.

# data[].attributes.body
Що ти будиш в мені —
Колихке і таке щось неясне…
Брамник серця мого все стеріг його — не встеріг.
І тепер вдалині
Спалахнули вогні
І не згасли,
І летить на їх світло важкий нетутешній сніг.
Ще до нас замело,
Занесло,
Зажадало остуди…
То не вічна ріка — біле море, безмовна глибінь
Забирає сама
Те, що й хочеш —
Не смієш забути,
І виносить на берег безпам’ятства і прозрінь.
Не поруш мою тишу,
Я й так — ледь торкаюсь — ступаю.
Під моїми ногами вогко дихає хвиля морська,
У моєму осерді — стискається і завмирає
Чи несказане слово, на сніжнім залишене плаї,
Чи невибрана ніжність — настояна, аж гірка.

# data[].attributes.attachment_caption
"До душі - душа"

# data[].attributes.headline
Пісня на вірш Юлії Б

# data[].attributes.body
Пісня на вірш Юлії Бережко-Камінської

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.attachment_link.title
"До душі - душа"

# data[].attributes.attachment_caption
Юлія Бережко - Камінська у відеопроекті  "Римований Ірпінь"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ITV інформаційне агентство

# data[].attributes.attachment_link.title
Юлія Бережко - Камінська у відеопроекті  "Римований Ірпінь"

# data[].attributes.attachment_caption
Юлія Бережко Камінська - 20.01.2022

# data[].attributes.headline
Поради молодим автор

# data[].attributes.body
Поради молодим авторам

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Думка експерта на ДніпроTV

# data[].attributes.attachment_link.title
Юлія Бережко Камінська - 20.01.2022

# data[].attributes.attachment_caption
На перехресті слова Юлії Бережко Камінської

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ITV інформаційне агентство

# data[].attributes.attachment_link.title
На перехресті слова Юлії Бережко Камінської

# data[].attributes.attachment_caption
Юлія Бережко-Камінська | Вірш про життя | Життєствердна поезія | Марія Гончар #поезія #вірші

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Гончар

# data[].attributes.attachment_link.title
Юлія Бережко-Камінська | Вірш про життя | Життєствердна поезія | Марія Гончар #поезія #вірші

# data[].attributes.attachment_caption
Римова. Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.headline
Юлія Бережко-Камінсь

# data[].attributes.body
Юлія Бережко-Камінська читає власний вірш

# data[].attributes.attachment_link.title
Римова. Юлія Бережко-Камінська

# data[].attributes.headline
Іду Краковом - вечірнім, ранковим Краковом...

# data[].attributes.subject
Іду Краковом - вечірнім, ранковим Краковом...

# data[].attributes.body
(Щоб прочитати вірш, натисніть на зображення)

# data[].attributes.headline
Ніякі звичні слова не могли передати того, що насправді відчувалося.

# data[].attributes.subject
Ніякі звичні слова не могли передати того, що насправді відчувалося.

# data[].attributes.body
Усе стало пласким, невиразним, із якогось ніби чужого минулого. Потім, коли трохи вляглася перша хвиля переживань, я вже сама панічно боялася щось писати. Бо в такі моменти піднімається абсолютно все, що є в душі – на свідомому та підсвідомому рівнях, і я розуміла, що можу не впоратися з цим… Утім, дещо доводилося писати – саме просилося. Мала випускати з себе. Це були, можливо, найчесніші мої вірші. Документалістика в поезії.

https://povaha.org.ua/pysmennytsya-yuliya-berezhko-kaminska-shhovechora-v-krakiv-do-mene-pryhodyt-mij-dim/

# data[].attributes.headline
До Чернівців добиралися три дні на транспорті волонтерів.

# data[].attributes.subject
До Чернівців добиралися три дні на транспорті волонтерів.

# data[].attributes.body
Юлія каже: «Виїхавши з дому, я зустріла безліч людей із величезним серцем, із готовністю служити, підтримувати, допомагати. Я плакала від того, що бачила, від того нещастя війни. Водночас плакала від потужної сили людської доброти».

А коли опинилась у безпечному місці, в Польщі, довго не могла звикнути до того, що навколо — мирне життя. Тяжко знати, що відбувається в Україні. Це неймовірно гнітить, боляче відгукується…

https://nsju.org/novini/my-yihaly-v-povnu-nevidomist-yihaly-ne-rozumiyuchy-shho-i-de-budemo-robyty-zhurnalistka-z-buchi-yuliya-berezhko-kaminska/

# data[].attributes.headline
Чорнобаївський мед

# data[].attributes.subject
Чорнобаївський мед

# data[].attributes.body
"...цей мед першого збору блискавично швидко розлетівся Україною після мого попереднього допису і зігрів усім нам душі добрими відгуками про якість і смак цього смаколика", - написала Юлія на своїй  сторінці на Фейсбук.

# data[].attributes.headline
***Найстрашніша 

# data[].attributes.body
***
Найстрашніша річ — теплий шарфик моєї евакуації,
Що служив мені подушкою на матраці,
кинутому на підлогу.
На ньому сни залишилися —
сухі, колючі вінки акації,
Сплетені на дорогу...

Продовження за посиланням:

https://posestry.eu/zhurnal/no-10/statya/naystrashnisha-rich-tepliy-sharfik-moei-evakuacii

# data[].attributes.headline
Я нещодавно випустила книгу «Гравітація слова»,

# data[].attributes.subject
Я нещодавно випустила книгу «Гравітація слова»,

# data[].attributes.body
яка сповнена радості до життя, любові до природи, людської ніжності, кохання і натхнення. У ній ідеться і про відточення душі, проходження труднощів, страждання та вихід на «чисту воду», коли людина опиняється на новій висоті розвитку. Про це – моя творчість. Вірші – це специфічна терапія, пишучи, я завжди ніби виймаю з душі голки, які туди заганяє життя. Позбавляюся болю, страждань, переживань і, звичайно, не зможу оминути тему війни, бо мені треба і її вийняти з душі.

https://nasze-slowo.pl/yuliya-berezhko-kaminska-usi-slova-plaski-shhob-opysaty-shho-take-vijna/

# data[].attributes.headline
***Мию волосся, 

# data[].attributes.body
***
Мию волосся, а наді мною — гради свистять,
Небо гуде голосами вогню і заліза.
Піняться хмари.
Пінна землі кам’яниста гладь,
Чорною кров’ю скипають її порізи.
А волосся під пальцями стишене і м’яке.
Травами пахне — любистком і розторопшею.
І холонуть ті пальці, поки жаске піке
Над головою робить ракета…
А коси довшають...

Продовження за посиланням:
https://posestry.eu/zhurnal/no-10/statya/miyu-volossya-nadi-mnoyu-gradi-svistyat

# data[].attributes.headline
Води понабирали в усі ємності, 

# data[].attributes.subject
Води понабирали в усі ємності, 

# data[].attributes.body
які тільки були: в пляшечки, вазочки, в ванну. Розуміли, що через деякий час може зникнути світло. Так воно і сталося, і світла немає до сьогодні. Коли були сильні бої, бабахкало поруч і над людьми, що сиділи у сховищі.

«Ми спустилися на цокольний поверх і вже в дім не піднімалися, бо з першого дня там стало небезпечно. Думали спочатку, що будемо ночувати в домі, а тут перебуватимемо тільки під час гострих ситуацій. Але ми весь час сиділи лише внизу. На вулицю практично не виходили, тому що довкола точились бої».

https://nsju.org/novini/my-yihaly-v-povnu-nevidomist-yihaly-ne-rozumiyuchy-shho-i-de-budemo-robyty-zhurnalistka-z-buchi-yuliya-berezhko-kaminska/

# data[].attributes.headline
Рішення їхати з Бучі далося Юлії надто тяжко. 

# data[].attributes.subject
Рішення їхати з Бучі далося Юлії надто тяжко. 

# data[].attributes.body
Коли дали "зелений коридор", під’їхав сусід і каже: «Ну що, поїхали?».

П’ять хвилин було на збори.

"Ми їхали в повну невідомість. Їхали, не розуміючи, що і де будемо робити".

https://nsju.org/novini/my-yihaly-v-povnu-nevidomist-yihaly-ne-rozumiyuchy-shho-i-de-budemo-robyty-zhurnalistka-z-buchi-yuliya-berezhko-kaminska/

# data[].attributes.headline
У цей страшний час Юлія Бережко-Камінська почала записувати на відео та аудіо свої вірші з нової книжки “Гравітація слова”, яку за два дні до війни запустила в друк.

# data[].attributes.subject
У цей страшний час Юлія Бережко-Камінська почала записувати на відео та аудіо свої вірші з нової книжки “Гравітація слова”, яку за два дні до війни запустила в друк.

# data[].attributes.body
«Я розуміла, що може бути все. І мені хотілося залишили по собі ці вірші, начитаними саме так, як я їх відчуваю.

«Це мене воскрешало. Я переставала відчувати страх. Я читаю вірші, наді мною гудуть і вибухають снаряди, а мені щось всередині дає якість потужні сили. Можеш і жити далі, і можеш прийняти невідворотне».

https://nsju.org/novini/my-yihaly-v-povnu-nevidomist-yihaly-ne-rozumiyuchy-shho-i-de-budemo-robyty-zhurnalistka-z-buchi-yuliya-berezhko-kaminska/

# data[].attributes.headline
"Коли я сиділа в підвалі під обстрілами, 

# data[].attributes.subject
"Коли я сиділа в підвалі під обстрілами, 

# data[].attributes.body
мені здавалося, що життя десь на цьому закінчується, в якийсь момент я взагалі припинила бачити майбутнє. Що буде? Як жити? Чомусь усе змальовувалося в драматичних тонах, мені було страшно жити далі. Але все ж намагалася займатися творчістю і популяризувала творчість інших авторів. Тобто, сидячи в підвалі під час боїв на сусідніх вулицях, я просто читала вірші, щоби остаточно не зануритись у темряву безвиході".

https://posestry.eu/zhurnal/no-28/statya/polscha-stala-nabagato-blizhchoyu-ukraini-rozmova-z-yulieyu-berezhko

# data[].attributes.body
Звідки я — не питайте — пручається слово,
В горлі коле:
Ні проковтнути,
Ні викашляти, ні сплюнути, як отруту, —
Воно застрягає, голкасте, знову,
По колу ходить в мені, по колу,
Розтікається по жилах гарячим болем.
А замружу очі — й це слово мені — в усьому,
Починаючи з мого дому,
З обійстя мого в невикошених травах,
З магнолій, цвіт яких — на порожніх лавах,
З віконниць випалених, з огрому
Каміння, цегли, котрі — ні комин
Тепер, ні дім, ні ласкавий спомин…

Не питайте, людоньки, звідки я,
Не питайте…

На тих вулицях — ночі в вінках колючих.
На тих вулицях кожен, хто цілився, — влучив.
На тих вулицях танки асфальт місили,
Що не двір — то братська могила.
Я спокійно сказати його не в силах, —
Те слово здригається від озвучень, —
Я — із Бучі.

# data[].attributes.body
Краківське літо моє – неспокійне, відлюдне,
З підпаленими краями,
Українськими прапорами,
Рідною мовою на площах, на вулицях –
Днем горицвітним – судним,
Страхом підспудним,
Що дише в потилицю, тулиться
На подушці чужій ночами,
На котрій на ранок – сіль і коси…
Літо моє краківське траур носить –
Чорну густу вуаль вечорами. Поламані
Суглоби дерев після кожного буревію,
Ніби хребти наші, біженські; ми, по світу розсіяні.

Літо моє краківське – без персиків і малини,
Кавунів херсонських і винограду –
Перші – визріли і попадали,
Другі... Господи! В чім наші душі винні –
Жити – вмирати під градами?!
Несе вітер дим з України,
Біль з України,
Жар і попіл.
Займається літо краківське,
Повітря гірчить Європі…
Господи, – що ж буде потім?
Кому сиві пасма осінь розпустить?
Скільки хлопців, чорних, як сажотруси,
Залишиться в чорноземах? Ой у лузі
Червона калина похилилася,
Чом же наша Україна,
Чом же, гей, гей…
В двадцять першім зажурилася?..

# data[].attributes.headline
"Мед із Чорнобаївки.

# data[].attributes.body
"Мед із Чорнобаївки. Так, перший мед за час цієї страшної війни, з тієї самої Чорнобаївки. Попри все батько не зміг залишити своїх бджіл - жодні вмовляння не подіяли, щоб вони з мамою евакуювалися звідти, бо "я не залишу своїх бджілок!" Батькам дивом вдалося зберегти свою пасіку. А часом - і свої життя. Вони відмовляли собі в дуже потрібному, але весь цей час годували бджіл, доглядали за ними. За цей час пережили окупацію, численні обстріли, ще одну пожежу дому, рашиські обшуки, розриви ракет над дахом (дах рясно побитий осколками), потоп після знищення Каховської дамби (вода дійшла й до Чорнобаївки, але не повсюдно); багато разів кулі та осколки пролітали повз мами і тата на відстані пів метра... Але молилися, працювали і допомагали іншим людям, волонтерили. Їхній підвал рятував життя сусідам і друзям, які приходили до них. А коли стихало - мама продовжувала дбати про сад, город і квітники, а батько знову йшов до пасіки і говорив зі своїми бджілками, заспокоюючи їх після гучних вибухів. І ось - накачав меду. Першого. Квіткового. Небагато. З усього, що цвіло на їхній вулиці. Солодкий букет гіркого воєнного часу, легендарної Чорнобаївки. Легендарних безстрашних людей, які не побоялися багато чого, про що й думати страшно..."