# data[].attributes.body
אמא שלי ע"ה הביאה את החומש הזה איתה לארץ ממרוקו אותו קבלה בבית החולים כשהיתה מאושפזת לאחר שנפצעה ברעידת האדמה כיון שרצתה ללמוד את פרשת השבוע. את החומש קבלה מהרב אברהם חזן ז"ל הרבה שנים חולפות ולימים נכדתו של הרב נישאת לאחי הצעיר.

# data[].attributes.headline
ספר התורה של סבא

# data[].attributes.subject
ספר התורה של סבא

# data[].attributes.body
בכפר סתמארה שבהונגריה, עמד מפעל ברנדי משגשג בבעלות משפחתו של סבי. המשפחה, שהתברכה בעושר ובהצלחה, ביקשה להביע את הכרת תודתה לקדוש ברוך הוא על כל הטוב שהעניק להם. כאות תודה, הם הזמינו ספר תורה מיוחד ומהודר, שנכתב בידי סופר סת"ם מומחה.

באחד מימי האימה של השואה, כאשר נשמעו דפיקות הפחד של החיילים הנאצים בדלת ביתם, ודרשו מהם להתלוות אליהם למחנה הריכוז, דאגתו הראשונה של סבא שאול הייתה לגורלו של ספר התורה היקר. ברגעים הספורים שעמדו לרשותו, הוא מיהר למרתף, חפר במו ידיו בור באדמה, והטמין בו את ספר התורה.

המלחמה הנוראה גבתה מחיר כבד ממשפחתו של סבא - אשתו וילדיו נספו בשואה. אך בתוך החשכה הנוראה, זרח אור: סבתא שרה, שהצילה את חייו, הפכה לימים לאשתו השנייה, ויחד הם בנו חיים חדשים.

כשחזר סבא לכפר בתום המלחמה, גילה כי משפחה הונגרית השתלטה על ביתו. בחסות החשכה, התגנב למרתף ביתו שלו, וחילץ מהבור את ספר התורה יחד עם מעט רכוש - אוצרות משפחתו שנאלץ "לגנוב" בחזרה מביתו שלו.

מכירת הרכוש שהציל אפשרה לסבא לרכוש כרטיס לאונייה לארץ ישראל. בימים ההם, העולים הורשו להביא עימם שבעה קילוגרמים בלבד. מול התלבטות קשה - מה לקחת בכמות כה מצומצמת? - בחר סבא להקדיש את רוב המשקל המותר לספר התורה היקר.

בארץ ישראל, הרטיבות שספג ספר התורה במרתף גרמה לפסילתו, וידו של סבא לא השיגה לתקנו. שנים חלפו, ולקראת בר המצווה של אבי, אסף סבא פרוטה לפרוטה, וזכה סוף סוף לתקן את ספר התורה המשפחתי. למרות שמאז נפסל הספר שוב, הוא נותר עדות אילמת למסירות נפש, לאמונה ולתקווה שליוו את משפחתנו בדרכה לארץ ישראל.

# data[].attributes.headline
סבא שלי עלה מתוניס במר

# data[].attributes.body
סבא שלי עלה מתוניס במרץ 1974 יכל עם אשתו ובתו הבכורה (סבתא ודודה שלי) ו7 אחיותיו

כשעלה הביא איתו מגילת אסתר שקיבל מאבא שלו והוא קיבל מסבא שלו וכך דורות האלה

עד היום בכל חג סבא שלי מוציא את המגילה וקורא בה יחד עם כולנו ומתרגש בכל שנה מחדש

# data[].attributes.headline
סבתא אסתר תחי' עלתה לא

# data[].attributes.body
סבתא אסתר תחי' עלתה לארץ בגיל 20 מכרמון שבפרס. כמו יהודים רבים הם ניצלו את פרק הזמן הקצר בו היהודים הורשו לעלות לארץ והגיעו לכאן זוג צעיר עם 2 תינוקות.

סבתא מספרת שהתנאים בדרך היו קשים מכיוון שהדרך הארוכה עד לשדה התעופה והעלייה למטוס עברה בכפרים עויינים ועניים והיה מחסור אמיתי באוכל ובמים נקיים.

הם הגיעו לאור עקיבא שהייתה מקום מאוד לא מפותח, מלא בוץ ושלוליות,ללא תשתיות וכבישים והקימו שם את ביתם.

סבתא שלי שתזכה לאורך ימים ושנים מלמדת אותי מהי אשת חיל אמיתית, מלמדת אמונה תמימה, עמל ויגיעה ואהבה לאדם, לחי ולטבע.

עודדה את כל משפחתה למצויינות בלימודים ולהקמת משפחות ברוח התורה והיהדות

עולם חסד יבנה זו לא סיסמה זו דרך חיים.

אשרינו מה טוב חלקנו

# data[].attributes.body
המסרק של סבתא שלי, רבקה וייס שעלה איתה לארץ אחרי ששרדה את השואה ובתוכה את מחנה אושוויץ בירקנאו בו קיבלה את המסרק והמראה.

סבתא שלי בחרה לעלות לארץ למרות שהציעו לה תנאים טובים יותר בארה"ב, היא התנדבה כאן כל חייה ביד שרה ועזרה לחלש, למדתי ממנה המון ואני מתגעגעת אליה מאוד

# data[].attributes.headline
אני והמשפחה שלי עלינו 

# data[].attributes.body
אני והמשפחה שלי עלינו בשנת 2015 מצרפת דיי הבאנו איתנו את כל הבית אבל הדבר שאני הכי זוכרת שהבאנו זה מלא מלא דגלים של ישראל וביום העצמאות אנחנו כל פעם מחדש מוציאים את אותם דגלים שעלינו איתם.

# data[].attributes.headline
אני והמשפחה שלי עלינו 

# data[].attributes.body
אני והמשפחה שלי עלינו מצרפת לישראל בשנת 2017. היה ממש מרגש וגם קצת מפחיד, כי זה אומר להתחיל מחדש במקום חדש, עם אנשים חדשים ושפה שונה. הבאנו איתנו כמה דברים חשובים כדי להרגיש קצת יותר בבית, כמו תמונות משפחתיות וחפצים קטנים שמזכירים לנו את המקום שממנו באנו.

# data[].attributes.body
שני מסמכים אלו,הם משני ארכיונים, האחד מפריס, ארכיון אליאנס

והשני ארכיון המדינה בארץ ישראל

הראשון מציין שהתחלתי ללמוד בבית הספר מספר 25 . מספר 26 הוא בן דודי .

השני התאריך בו עליתי לארץ ישראל מספר 16.

ואכמ" ל