# data[].attributes.headline
ВИСЛОВІТЬ ВЛАС

# data[].attributes.body
ВИСЛОВІТЬ ВЛАСНУ ДУМКУ

Що дало змогу римлянам підкорити Італію?

# data[].attributes.headline
Перша Пунічна війна (264—241 рр. до н. е.)

# data[].attributes.subject
Перша Пунічна війна (264—241 рр. до н. е.)

# data[].attributes.body
Об’єднавши під своєю владою Італію, Рим прагнув панувати в Західному Середземномор’ї. Противником цього був Карфаген.

Приводом до війни римлян із Карфагеном стало звільнення ними в 264 р. до н. е. захопленого карфагенянами міста Мессана на острові Сицилія. Так розпочалася перша з трьох Пунічних війн, яка тривала 23 роки. Однак для перемоги над Карфагеном потрібен був флот. Римляни за короткий час побудували 120 кораблів. У 260 р. до н. е. в битві біля мису Міла римський флот здобув першу вагому морську перемогу. Найбільша битва першої Пунічної війни відбулася в 256 р. до н. е. біля мису Екном на острові Сицилія. Римський флот знову здобув перемогу. У 241 р. до н. е. Рим і Карфаген підписали мирну угоду, за якою Карфаген мав сплатити Риму контрибуцію в розмірі 84 тонни срібла, повністю звільнити Сицилію та повернути полонених римських громадян. У 238 р. до н. е. на островах Корсика та Сардинія були створені перші римські провінції (підвладні території). А в 227 р. до н. е. провінцією Риму стала й Сицилія.

# data[].attributes.attachment_caption
Битва біля мису Міли: римляни за допомогою штурмового трапу-ворона вриваються на палубу карфагенського корабля. Винайдення цього пристосування дало Риму перевагу у морських битвах. Також римляни почали ставити на кораблі бойові башти й метальні машини.

# data[].attributes.headline
ЦІКАВО ЗНАТИ

# data[].attributes.body
ЦІКАВО ЗНАТИ

Римляни називали карфагенян пунами, тому війни між Римом і Карфагеном називають Пунічними.

Армія Карфагена була найманою. Основну його силу становив флот. На суходолі римляни діяли успішно. Вони взяли в облогу місто Сіракузи, і воно було змушене укласти мирну угоду. Чимало грецьких міст також перейшли на бік Риму.

# data[].attributes.body
Контрибуція — грошове відшкодування збитків під час війни на користь переможця.

Провінція — тут: підкорена Римом територія за межами Апеннінського півострова.

# data[].attributes.headline
Друга Пунічна війна (218—201 рр. до н. е.)

# data[].attributes.subject
Друга Пунічна війна (218—201 рр. до н. е.)

# data[].attributes.body
Карфаген не змирився із втратою територій і готувався до війни з Римом. Карфагеняни заснували нові колонії в Іспанії. Армію Карфагену в цей час очолював Ганнібал — талановитий полководець і затятий ворог Риму. У 218 р. до н. е. Ганнібал зі своїм військом розпочав складний перехід з Іспанії до Італії через Альпи. Не маючи підкріплення, він із боями просувався Апеннінами до Риму. Здобувши перемогу біля Тразіменського озера, Ганнібал ще раз розгромив римлян поблизу Канн, але рушити на сам Рим не наважився.Війна Ганнібала в Італії тривала 16 років. Він розгромив не одну римську армію, але остаточної перемоги так і не здобув. Вирішальна битва другої Пунічної війни відбулась у 202 р. до н. е. біля міста Зама, неподалік Карфагена. Ганнібалу протистояв римський полководець Сципіон Африканський. Карфаген зазнав поразки та втратив увесь флот і всі свої колоніальні володіння.

# data[].attributes.attachment_caption
Битва поблизу Канн. 1 — початок битви, 2 — оточення римської армії.

# data[].attributes.headline
ЦІКАВО ЗНАТИ

# data[].attributes.body
ЦІКАВО ЗНАТИ

Перемога поблизу Канн вважається взірцевою у воєнному мистецтві. У цій битві карфагеняни не тільки завдали поразки противнику, а оточили та повністю його розгромили. Так, Ганнібал мав значно менше піхоти, ніж римляни, але дещо більше кінноти. Він зумів усунути переваги римлян і скористатися своєю перевагою.

# data[].attributes.headline
Війни з елліністичними державами

# data[].attributes.subject
Війни з елліністичними державами

# data[].attributes.body
Маючи на меті захопити всі землі на узбережжі Середземного моря, Рим одночасно вів війни з іншими претендентами на ці території. Найсильнішими серед них були елліністичні держави Македонія і Сирія.

У 197 р. до н. е. після успішних бойових дій Рим уклав мирну угоду з македонським царем Філіппом V, змусивши його віддати флот і виплатити велику контрибуцію. Поблизу гори Сипіл у 190 р. до н. е. римляни здолали союзника Македонії — сирійського царя Антіоха III. У 168 р. до н. е. біля міста Підни римляни здобули перемогу над македонським царем Персеєм, сином Філіппа V. Македонію було поділено на чотири провінції, які увійшли до складу Риму.

ЦІКАВО ЗНАТИ

Під час захоплення Македонії римляни вивезли до своєї держави багатств на 120 млн сестерцій (за 1 сестерцію можна було купити два буханця хліба).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Піррова війна (280-275 до н. е.) - серія військових конфліктів за участю грецьких держав ( Епір, Македонія і міста-держави Великої Греції), римлян, італійських народів (насамперед самнітів та етрусків), і карфагенян у складі різних політичних союзів.

Піррова війна почалася як незначний конфлікт між Римом і містом Тарент через порушення військово-морського договору одним із римських консулів. Тарент, зі свого боку, надав допомогу грецькому правителю Пірру Епірському в його конфлікті з Керкірою, і попросив військової допомоги з Епіра. Пірр виконав своє зобов'язання перед Тарентом і приєднався до складного ряду конфліктів, які залучали Тарент, Фурії (та інші міста Великої Греції), римлян, самнитів та етрусків. Пірр також втягнув себе у внутрішні політичні конфлікти Сицилії та сицилійську боротьбу проти карфагенського панування.

Причетність Пірра до регіональних конфліктів Сицилії помітно зменшила карфагенський вплив на острові. Зрештою, війна не спровокувала ніяких великих територіальних змін в Італії, але все ж таки мала важливе історичне значення. Піррова війна наочно показала, що держави Стародавньої Греції по суті стали нездатні захищати незалежні колонії, а римські легіони склали гідну конкуренцію арміям елліністичних держав - домінуючій військовій силі Середземномор'я того часу. Перемога відкрила шлях римського панування над містами-державами Великої Греції та сприяла зміцненню влади в Італії. Військові досягнення Риму в міжнародних конфліктах посилили протистояння з Карфагеном, яке досягло кульмінації у Пунічних війнах.

У лінгвістиці Піррова війна - джерело виразу "піррова перемога" - термін, який означає перемогу з невиправдано великими втратами. Це вираз приписано Пірру філософом і біографом Плутархом, який описав реакцію Пірра на повідомлення переможного бою в такий спосіб:

Сигнал до відступу подали обидві сторони, і кажуть, що Пірр зауважив комусь, хто радів перемозі: "Якщо ми отримаємо ще одну таку перемогу над римлянами, то остаточно загинемо"

Велика Греція близько 280 до н.е.

Близько 280 року до н. е. Південна Італія була заселена численними грецькими колоніями, найсильнішою серед яких була Тарент, і входила у сферу інтересів греків. Рим у IV столітті до н.е. закріпив своє панування у Середній Італії і жадав його поширити далі на Нижню Італію, що суперечило інтересам Таренту. У 282 році до н. е. Тарент напав на військовий флот Риму, який порушуючи давню міждержавну угоду, увійшов до Тарентської затоки. Кілька римських кораблів було потоплено, інші були змушені відступити. Цей інцидент став приводом для війни. Тарент закликав на допомогу Пірра Епірського, який використав це запрошення як нагоду розширити свої володіння. Він висадився із своїми 20000 солдатами, 3000 вершниками та 25 бойовими слонами і узяв на себе командування армією.

У 280 до н. е. Пірр висадився в Італії на чолі професійної найманої і добре вишколеної 25-тисячної армії, яка складалася з 20 тис. важкої піхоти(фалангістів), 3 тис. вершників, 2 тис. лучників, 500 пращників і 20 бойових слонів, до якої приєдналася тарентійська армія: 6 тис. гоплітів і 1-2 тис. кінноти. У відповідь 50-тисячна римська армія (основу якої, традиційно, складало ополчення з римських громадян) під командуванням консула Валерія Публія Левіна вирушила в Луканію, де і сталося перша битва при Гераклеї.

Битва була важкою для обох сторін. На її початку маніпули легіонерів витримали наступ грецької фаланги. Але справу вирішила фессалійська кіннота і удар слонів, які налякали римських коней. Під час бою один з поранених слонів спричинив паніку серед інших тварин, яка завадила грекам здобути повну перемогу. Списки убитих, поранених і зниклих безвісти відрізняються, в межах від 7 000 - 15 000 у римлян (зокрема, 2 тис. потрапили в полон) і 4 000 - 13 000 у греків.

Після поразки римлян місто Кротон визнало верховенство Пірра, Локри видали йому римський гарнізон, а Регій оголосив свою незалежність, що послабило римську владу на півдні Італії. Втім, ця поразка продемонструвала стабільність Римської республіки: Пірр розраховував на велике повстання серед племен італіків проти панування Риму і їх приєднання до нього, однак, римляни стабілізували ситуацію в регіоні і лише окремі італіки приєдналися до його армії.

У 279 р до н. е. відбулася знову битва між Публієм Левінієм (40000 війська) та Пірром (25000 війська та бойові слони). Римляни програли знову і втратили бл. 6000 в той час Піррові втрати бл. 3500. Одночасно Римська держава виявилася стабільною і Пірр не отримав підтримки серед місцевого населення. Послані Пірром умови про мир було відкинуто римським сенатом. Одночасно Рим вступив у військовий союз з Карфагеном і очікував від нього допомоги.

З 278 по 275 р до н. е. Пірр захопив майже всю Сицилію відбивши її у Карфагена, однак не зміг закріпитися на завойованих територіях, бо грецькі міста провели за його спиною сепаратні переговори з Карфагеном. Тому він був змушений повернутися у 275 році назад до Італії. Відпливаючи з Сицилії, Пірр оглянувся і сказав своїм наближеним:

І дуже скоро виявилося, що його слова були пророчими. (Див. Перша Пунічна війна)

У 275 р до н. е. відбулася остання битва між Пірром Епірським та військами Римської республіки під керуванням Маніуса Куріуса Дентата. Ослабленому боями в Сицилії Пірру не вдалося перемогти в битві. Він повертається із своєю армією в Епір. В той час римляни перемагають самнітів і у наступні три роки захоплюють Тарент та решту Великої Греції.

# data[].attributes.attachment_link.title
Піррова війна - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Піррова війна (280-275 до н. е.) - серія військових конфліктів за участю грецьких держав ( Епір, Македонія і міста-держави Великої Греції), римлян, італійських народів (насамперед самнітів та етрусків), і карфагенян у складі різних політичних союзів. Піррова війна почалася як незначний конфлікт між Римом і містом Тарент через порушення військово-морського договору одним із римських консулів.

# data[].attributes.attachment_caption
Руїни Карфагена

# data[].attributes.headline
Третя Пунічна війна (149—146 рр. до н. е.). Зруйнування Карфагена

# data[].attributes.subject
Третя Пунічна війна (149—146 рр. до н. е.). Зруйнування Карфагена

# data[].attributes.body
Після поразки Карфаген завдяки торгівлі відновив свої сили. Римські сенатори на чолі з Марком Катоном вимагали розпочати війну, щоб остаточно зламати супротивника. Кожна промова Марка Катона закінчувалася словами: «Карфаген мас бути зруйнований».

У 149 р. до н. е. римські війська висадилися поблизу Карфагена й підійшли до міста. Після тривалої облоги римляни взяли його штурмом і зруйнували вщент. Колишній наймогутніший супротивник Риму став римською провінцією під назвою Африка.

У 146 р. до н. е. римляни придушили повстання в грецькому місті Коринф, остаточно підкоривши Грецію. Вона увійшла до складу Римської держави як дві її провінції — Ахая та Етолія. Завоювавши також Іспанію, Італію, Понтійське царство, Вірменію, Сирію та Палестину, Рим перетворився на могутню державу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вчимо історію дистанційно!

# data[].attributes.attachment_link.title
Воєнна експансія Риму  Військова справа в Давньому Римі. 6 клас НУШ

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання

# data[].attributes.body
https://vseosvita.ua/test/start/uld200