# data[].attributes.body
1. P.C. Jersild: “Er det en pligt at leve”. Svensk læge og forfatter om aktiv dødshjælp bragt af Etisk råd

1. Præsentation af emnet og hvad den handler om; linje 1-5

2. Konkrete eksempler med patienter der har fået aktiv dødshjælp; erfaringerne linje 6-39

3. Diskussion - er det etisk korrekt? 40-77

3. “Hvis der ikke er aktiv dødshjælp frafalder menneskets selvbestemmelse"

1. For: “Udgangspunktet i alle demokratiske lande er, at jeg bestemmer over mit eget liv. Skal denne selvbestemmelsesret ophører, når jeg ligger for døden?” linjen 54-56
“men når vi nu forudsætter, at en del døende mennesker faktisk er psykisk velfungerende, så mener jeg, at jeg skal have ret som person til at bestemme over min egen død” linjen 61-63.
Mod: “Man kunne måske sige: ok, der findes et behov, men etikken forbyder os at give aktiv dødshjælp” linje 46-47. Han nævner det, som en start på en gendrivelse, som han senere kommenterer på, hvorfor dette alligevel ikke er grund nok.

2. Autonomi. At mennesker har en helt tydelig selvbestemmelse linje 48-50.

3. Ikke så meget - dog lidt, hvor han argumenterer for, at et forbud mod aktiv dødshjælp vil resultere i, at selvbestemmelsen tages væk fra menneske. Linje 54-56

4.  - Det, at han bruger historierne styrker både hans ethos, fordi det styrker både hans og tekstens saglighed. Desuden henvender historierne sig også til følelserne; der skabes en medlidenhed med disse tre patienter, så læseren har mere lyst til, at være enig med ham.
- Han bruger også gendrivelser to steder henholdsvis i linje 45-47, 40-43 og 60-63, hvor han altså allerede først kommenterer på, hvorfor det - selvom det ikke er etisk korrekt - faktisk understøttes af etikken at lave aktiv dødshjælp. Og senere i 60-63 kommenterer han på, at det jo ikke er i alle tilfælde, og derfor kommer modstandere i forkøbet.
Hans brug af retoriske spørgsmål linje 53-54 og 74

5. Nytteetikken bliver ikke rigtig benyttet, det gør pligtetikken dog i allerhøjeste grad: Først og fremmest, fordi pligtetikken i form af Kants personbegreb snakker om det autonome menneske(55-56) og yderligere fordi man i følge pligtetikken har pligt til at respekterer den andens selvbestemmelse(linje 73-77)
Man kan også se, i det tredje eksempel, hvordan der ikke bliver taget hensyn til konsekvenserne; der bliver efterladt to børn, som der ikke tages højde for. Det gør dog ikke noget, fordi kvindens egen selvbestemmelse er vigtigere

6. Perspektivering til “Ret til selvvalgt livsafslutning” af Erling J Husabø.

To forskellige holdninger til sagen. Husabø argumenterer med det kategoriske imperativ imod

Benytter begge pligtetikken; dog på hver sin måde - Husabø imod og Jersild for.

# data[].attributes.body
1. Præsentation af tekst

“Er det en pligt at leve?” er skrevet  af P.C. Jersild, som er svensk læge og forfatter. P.C. Jersild er tilhænger af eutanasi. Teksten stammer fra værket “Aktiv dødshjælp - er der behov for nye regler?”, som er udgivet af Det Etiske Råd i 1995.

Tekstens emne er aktiv dødshjælp, og teksten diskuterer de etiske dilemmaer herom.

2. Opdeling af teksten

Del 1: linje 1-5. Her præsenteres hvad teksten omhandler

Del 2: linje 5-39. Her fremgår de tre eksempler fra lægerne, som alle omhandler patienter hvis ønske var aktiv dødshjælp.

Del 3: linje 39-72. Her tager Jersild selv stilling til det etiske ved aktiv dødshjælp og hvilke fordele og ulemper der kan argumenteres for. Samtidig giver Jersild udtryk for, hvorfor han er for aktiv dødshjælp.

Del 4: linje 72-77. Dette kan siges at være Jersilds hjemmel, hvor han bruger en gendrivelse til at overveje Hollands eutanasi, men konkluderer, at han ikke støtter denne tilgang.

3) Tekstens grundpåstand/holdning

Jersild mener grundlæggende, at mennesket skal have lov til at tage et valg om ikke at leve længere, hvis man er syg nok/berettiget til at få aktiv dødshjælp. I linje 54-56 udtrykker Jersild, at hvis man ikke selv er herre over sin egen død, så indskrænkes selvbestemmelsen også, selvom dette er et livsvilkår i de fleste demokratiske lande.

4) Undersøgelse af argumentationen

Linje 46-47: Her inddrager Jersild et argument imod aktiv dødshjælp, for at han virker mere troværdig ved at se sagen fra begge sider.

Linje 74-75: Her argumenterer Jersild for aktiv dødshjælp, ved at bede læserne spørge sig selv, hvor mange der egentlig bliver inddragede, og hvem der har ret til så at bestemme over beslutningen.

Appellerer til patos og etos, da han gør brug af virkelige eksempler. Hans etos giver ham et autoritært- og troværdigt udtryk, da han viser at han selv har undersøgt sagen ved fx at være i Holland og snakke med læger som yder aktiv dødshjælp. Dette understøtter han med sin brug af patos, da eksemplerne appellerer meget til seerens følelser, da man introduceres til personlige skæbner, hvor man kan prøve at sætte sig selv ind i situationen.

Henvisning til person med stor autoritet: Jersild henviser til tre læger, han har talt med i Holland, som fortæller om deres første gang de har hjulpet patienter med aktiv dødshjælp. Dette er med til at få Jersild til at virke mere troværdig.

5) Placering i etisk tradition

Jersild har et element fra Kants personbegreb, nemlig at mennesket er autonomt. Dog så argumenterer han for, at mennesket skal have retten til selvbestemmelse og ikke at man har pligt til at sikre et andet menneskes selvbestemmelse.

# data[].attributes.body
PC  Jersild er en svensk læge og tilhænger af eutanasi.

Teksten er opdelt i personlige historier, diskussion af sygehusets grundprincipper og patientens og lægens fælles samtykke.

Hovedpåstanden er, at det er op til hvert enkelt tilfælde at vurdere, om der skal udøves eutanasi.

Argumentation:

Eksempler med gode afslutninger(L6-39),

Kritik af sygehusets frarøvelse af selvbestemmelse fremmer hans egen agenda (l52 og l56-60),

Gendrivelsesargument med psykisk velfungerende døende, hvor han kommer modstanderne i forkøbet(l60-63)

Fælles samtykke mellem læge og patient legaliserer eutanasi(l74),

Ret til aktiv dødshjælp i svære tilfælde er det eneste rigtige(l40-44)

Menneskesynet er ret til selvbestemmelse for ens næste i yderste situationer - Kants pligtetiske overvejelser.

Han appellerer til folks følelser når han fortæller de personlige historier.

Han er selv læge og kender meget til eutanasi, hvilket øger hans etos.

Han laver kritik af sygehusvæsnets håndteringer af beslutninger(fordi det er ledelsen som skal tage beslutningerne, og ikke folk selv)(l52)

Etisk tradition:

Når han kritiserer sygehusets punkt 4 i ll53-59 er han modstander af nyttetikken, fordi han så modsætter sig, at nogen skal vurdere de enkelte tilfælde.

Men når han lægger op til at lægen og patienten sammen skal vurdere hvert enkelt tilfælde er han tilhænger af nytteetikken, fordi han så ikke ser hvert menneske som ligeværdigt, men vurderer fra situation til situation.

Men når han argumenterer med, at hvert enkelt menneske har ret til selvbestemmelse, også i døden, så er han pligtetisk, med Kants menneskesyn med retten til selvbestemmelse. Men måske misforstår han det lidt ligesom med Kemp gør, fordi han snakker om den enkeltes ret til selvbestemmelse og ikke sin næstes ret til selvbestemmelse.

Perspektivering:

I forhold til Husabø, som siger man ikke kan vurdere i hvert enkelt tilfælde og dermed er tilhænger af Kants menneskesyn, så siger Jersild at man godt kan vurdere i hvert enkelt tilfælde.

# data[].attributes.body
Part 2

# data[].attributes.body
P.C. Jersild
Tilhænger af eutanasi

Hovedpåstand er at det ikke er en pligt at leve

Tekstens opdeling
Præsentation
Eksempler på eutanasi
Jersilds egen holdning

Argumentation:
Interviews med folk der har udøvet eutanasi - Logos
Samtykke mellem læge og patient
Appellerer til Patos mellem personlige historier.
Han er læge hvilket øger hans etos