# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Senest var det i 2003 da USA 'befriede' Iraq.

I dag ser vi resultaterne af denne aggression , i en der blandt andet fremmer muslimsk fundamentalisme og terror.

Brian Patrick McGuire

Historiker, professor emeritus og forfatter.

Holder både foredrag i Danmark og USA om blandt andet kristendommens historie.

Skriver analyser til dr.dk/tro.

Nu har to historikere, Michael Pihl og Jesper Rosenløv, udfordret denne forståelse af Vestens korstogsimperialisme.

Ny bog søger at revurdere korstogene

De mener, at korstogene fejlagtigt har været tolket i Vesten som udtryk for en pludselig bevægelse der startede med pave Urbans berømte tale i 1095.

Det er prisværdigt, at Pihl og Rosenløv ønsker at gå bag om 1095 og forstå hvorfor det kristne Europa handlede så barsk og voldeligt.

De påpeger, hvordan muslimske hære truede Det byzantinske rige og faktisk i midten af 1000-tallet havde erobret største delen af Lilleasien.

Herfra kom tidligere en stor del af soldaterne i den byzantinske hær, og nu var selve byen Konstantinopel i fare.

Den byzantinske kejser appelerede til paven om hjælp, og denne bøn blev udgangspunktet for Det første korstog.

Det kristne ridderskab skulle redde Jerusalem

Men pave Urban og hans samtid overgav sig til en form for spin, hvor muslimerne blev nogle uhyrer der krænkede de kristnes hellige steder.

Krig mod muslimerne skulle skabe fred i Europa

I pave Urbans tale afsløres hans hovedmotiv for at opfordre til vold mod muslimer i Jerusalems erobring. Paven beklagede de voldelige handlinger der fandt sted i det kristne Europa. Han mente, at ridderne ved at tage østpå ville holde op med at bekrige hinanden.

Samtidig var paven repræsentant for hvad kan kaldes kirkens første middelalderreformation. Han var fyr og flamme for en stærkere kirkemagt der kunne inspirere fyrsterne og deres krigere til at lytte til paver og bisper.

Kirkens nye begejstring skulle skabe en dynamik i samfundet, hvor verdsligheden kom til at tjene den åndelige magt.

Vestens egne voldelige handlinger bliver forsvaret

Denne udvikling beskæftiger Jesper Rosenløv og Michael Pihl sig ikke med, i hvert fald ikke i det grundige interview de gav til Kristeligt Dagblad (23. marts).

Deres ærinde er tilsyneladende at sikre en revurdering af den populære opfattelse af korstogene som udtryk for Vestens uprovokerede aggression mod islam.

De efterlyser "en nuanceret forståelse af korstogene" og vil "beskrive korstogene i deres rette historiske sammenhæng".

Men deres analyse at se korstogene som udgangspunkt for den aggression som kom til at præge Vestens forhold til den øvrige verden.

Ved at fremhæve Vesten som offer bliver Vestens egne voldelige handlinger forsvaret.

Korstogene blev udgangspunktet for århundreders erobringstogter, ikke alene i Mellemøsten men også i Asien og i Syd- og Nordamerika.

# data[].attributes.attachment_link.title
Historiker: Korstogene blev begyndelsen til vestens aggressive adfærd

# data[].attributes.attachment_link.description
Senest var det i 2003 da USA 'befriede' Iraq. I dag ser vi resultaterne af denne aggression , i en der blandt andet fremmer muslimsk fundamentalisme og terror. Nu har to historikere, Michael Pihl og Jesper Rosenløv, udfordret denne forståelse af Vestens korstogsimperialisme.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mange muslimer føler stadig, at der føres korstoge imod dem. Derfor finder de en rollemodel i helten Saladin, der forenede den muslimske verden i kampen mod korstogsridderne

- Korstogene mod muslimer, er stadig i gang. I 1921 gik Cypern i korstog mod Ægypten og i dag er præsident Bush i gang med et korstog mod Irak, siger professor Suhair Zakkar, der er anset ved universitetet i Damaskus.

Store dele af den arabiske verden deler denne opfattelse, og derfor er store helte fra fortidens korstog kraftfulde symboler i regionen. Særligt den humanistiske helt, Saladin har stor betydning.

Salah al Din (Saladin i den europæiske udgave), levede under korstogene i 1100-tallet. Han bekæmpede korstogsridderne med held, men betræbte sig på at udgyde så lidt blod som muligt. En af de store sejre vundet af Saladin, var slaget om Hattin i 1187, hvor han befriede Jerusalem fra korstogsridderne.

For nylig er Saladin blevet portræteret i Ridley Scotts film: "Kingdom of Heaven". Denne film er en af de eneste Hollywood produktioner om emnet, men i Mellemøsten er korstogene og Saladin et yndet emne på film. Særligt i løbet af det sidste årti er der kommet et boom i dokumentarprogrammer og film om emnet.

Disse film viser den arabiske del af verden, at de en gang stod sammen og kunne overvinde truslen fra vesten. Saladin repræsenterer helten, der bragte håb og værdighed til den muslimske verden, da den allermest trængte til det.

- I dag er der intet modstykke til Saladin, og de unge muslimer finder derfor en rollemodel i Saladin, siger Suhair Zakkar.

Han håber samtidig, at de unge vil lade sig indspirere af Saladins fredelige metoder og hang til sameksistens med de kristne.

# data[].attributes.attachment_link.title
Korstogene mod muslimer er stadig i gang

# data[].attributes.attachment_link.description
Mange muslimer føler stadig, at der føres korstoge imod dem. Derfor finder de en rollemodel i helten Saladin, der forenede den muslimske verden i kampen mod korstogsridderne - Korstogene mod muslimer, er stadig i gang.

# data[].attributes.attachment_link.title
Korstogene i det store perspektiv - Sverre Bagge

# data[].attributes.attachment_link.title
Vurdering. Korstogene var idealismens sejr

# data[].attributes.attachment_link.title
Vurdering. Korstogene var en total fiasko

# data[].attributes.attachment_link.title
Vurdering. Hannestads vurdering af korstogenes kulturelle betyd

# data[].attributes.body
Michael Pihl: Korstogene var forsvar mod muslimsk terror

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Med sin gestus ved abbed Maiolus' grav i oktober 1095 gjorde pave Urban den Anden klart for enhver, hvad korstogshistorikere i dag af al magt vil fortrænge: at korstogsbevægelsen var den defensive reaktion på flere hundrede års muslimsk terror og hellig krig, skriver historiker Michael Pihl

Munkenes sang runger under runde buer i den mørke klosterkirke i Souvigny, da en granvoksen mand knæler for at bede ved en beskeden, navnløs gravsten. Kun stenens abbedstav angiver den dødes status som gejstlig. Sangen forstummer, og alles opmærksomhed rettes mod manden.

Hvem er han, og hvad indvarsler hans gestus i klosterkirken?

I slutningen af oktober 1095 faldt pave Urban den Anden på knæ for at bede ved abbeden Skt. Maiolus' grav i Souvigny. Mindre end en måned før samme Urban den Anden med sin historiske tale i Clermont den 27. november 1095 udløste korstogsbevægelsen for den kristne generobring af det hellige land.

I standardfremstillingen herhjemme - som for eksempel i Politikens Forlags bog om korstogene af Kurt Villads Jensen, senest gentaget i Kristeligt Dagblad den 22. juli i en rejseartikel om en middelalderborg i Jordan - indgår Pave Urban den Andens korstogstale, som om talen nærmest alene og i sig selv skulle kunne forklare middelalderens konflikter mellem islam og kristenheden.

Som om islams ekspansion aldrig havde fundet sted: muslimske hæres brutale erobring af to tredjedele af tidligere kristne kernelande i Mellemøsten, Nordafrika og Spanien, muslimske angreb og plyndringer i Syditalien, Peterskirken i Rom og den sydlige del af Frankerriget langt op i 900-tallet.

For ikke at tale om tyrkernes brutale undertrykkelse og massakrer mod østkristne og armeniere i Anatolien fra 1050'erne. Som for eksempel tyrkernes massakre mod armeniernes hovedstad, Ani, i 1064 beskrevet af et øjenvidne hos den muslimske historiker Sibt ibn al-Jawzi: "Hæren trængte ind i byen, massakrerede indbyggerne, hærgede og brændte den og efterlod den i ruiner og tog alle dem som gidsler, som overlevede (...) ligene var så mange, at de blokerede gaderne; man kunne ikke gå nogen steder uden at falde over dem. Og antallet af fanger var ikke under 50.000 sjæle. Jeg var opsat på at komme ind i byen og se ødelæggelserne med mine egne øjne. Jeg forsøgte at finde en gade, hvor jeg ikke skulle vade over ligene, men det var umuligt."

Pave Urban den Andens berømte og berygtede tale i 1095 udløste korstogsbevægelsen, men den var ikke årsagen. Baggrunden for korstogene går længere tilbage og udgøres af samspillet mellem en lang række forhold. Var det mon noget af det, pave Urban markerede, da han i oktober 1095 bad ved abbed Maiolus' grav i Souvigny? Sandsynligvis.

Men hvem var denne abbed, og hvad havde han med pave Urban den Andens korstogstale at gøre? Maiolus (910-994) var abbed i Cluny-klosteret i 900-tallet, hvorfra kirkereformbevægelsen i middelalderen udgik, og i 998 blev han helgenkåret af pave Gregor den Femte.

Maiolus' ry som munk og folkehelgen skyldtes hans indsats for at styrke kirkens uafhængighed af verdslige magter, at stramme disciplin i kirker og klostre og hans indirekte rolle ved befrielsen af Provence-regionen fra muslimske helligkrigeres terroraktioner i 900-tallet.

Men var den muslimske aggression imod det kristne Europa da ikke stoppet af Karl Martel i slaget ved Poitiers i år 732? Nej, muslimske helligkrigere hærgede Europa længe efter slaget ved Poitiers og deres angreb på Frankerriget og Italien fortsatte langt op i 900-tallet.

I år 887 erobrede muslimer fra Spanien den gamle romerske bjergfæstning Fraxinetum i nærheden af det nuværende St. Tropez. Herfra sendte de plyndringstogter ud mod klostre og byer i Provence og Sydfrankrig, hvor de hærgede, myrdede og tog kristne til fange for at sælge dem videre som slaver. På grundlag af vestlige kilder blev disse muslimske krigere i traditionel historieskrivning kun beskrevet som "pirater", men ud fra blandt andet arabiske kilder tolker nyere forskning Fraxinetum som en muslimsk grænsestat ved "krigens hus" ( dâr al-harb ) med helligkrigere, der førte jihad mod det kristne Europa.

Den muslimske geograf Ibn Hawqal (død cirka 978 e.Kr.) beskrev således muslimerne i Fraxinetum som " mujâhidin ", det vil sige hellige krigere. Og ifølge historikeren Mohammad Ballan er det meningsløst, når vestlige historikere i dag skelner mellem "pirater", der plyndrede og "hellige krigere", der bedrev jihad, fordi muslimerne i Fraxinetum i overensstemmelse med 900-tallets muslimske retsforståelse ikke sondrede mellem det legitime i at plyndre kristne og føre jihad.

Fra den næsten uindtagelige bjergfæstning sendte muslimerne i Fraxinetum hellige krigere ud for at plyndre, fange slaver og føre jihad imod hele Provence og det sydlige Frankerrige, og på et tidspunkt beherskede de vigtige pas i Alperne, hvorfra de overfaldt kristne pilgrimme, krævede beskyttelsespenge og sendte plyndringstogter imod Norditalien og Schweiz. I år 939 plyndrede de Skt. Gallen-klostret i Schweiz og dræbte og tilfangetog kristne pilgrimme på vej over Alperne. Natten mellem den 21. og 22. juli i år 972 angreb muslimerne en gruppe pilgrimme på vej hjem fra Rom over Sankt Bernhardspasset.

Her tog de abbed Maiolus fra Cluny-klosteret som gidsel og det skulle blive dråben, der fik den hellige gral for sydfranske riddere til at flyde over. I sit muslimske fangenskab i Fraxinetum skrev abbed Maiolus et brev til Cluny-klostret, hvor han sammenligner sine muslimske gidseltagere med djævelens håndlangere og anmoder munkene om at betale muslimerne en løsesum for ham og hans pilgrimsvenner:

"Jeg, Maiolus, er holdt som gidsel og er ydmyget og holdt i lænker. Jeg sender hilsener til mine herrer og brødre, munkene af Cluny. Belials horder har fanget mig. Dødens snarer har grebet mig. Jeg anmoder jer om at sende en betaling af løsesummen for mig og for dem, som her er holdt fangen sammen med mig."

Munkene i Cluny måtte desperat smelte relikvieskrin om for at skaffe værdier til muslimernes løsesum, indtil det lykkedes at købe abbed Maiolus fri af sit fangenskab.

Men nyheden om mujahedinernes hærgen og ydmygelsen af abbed Maiolus og de kristne pilgrimme i år 972 udløste en vrede i hele Provence-området, der forenede kristne feudalherrer i bestræbelserne på en gang for alle at fordrive muslimerne fra Fraxinetum og stoppe deres terroraktioner mod de kristne.

Året efter blev de muslimske helligkrigere nedkæmpet og besejret af riddere under grev Wilhelm af Provence i slaget ved Tourtour i år 973, og selve Fraxinetum-fæstningen blev belejret og indtaget. Sejren over muslimerne i Fraxinetum gjorde dermed en ende på helligkrigernes hærgen og afsluttede muslimsk kontrol med frankiske områder - næsten 240 år efter Karl Martels sejr over den muslimske invasionshær i slaget ved Poitiers i år 732.

Var det mon tilfældigt, at pave Urban den Anden bad ved abbed Maiolus' grav få uger før den historiske korstogstale i 1095? Naturligvis ikke. Urban den Anden havde selv været munk i klosteret i Cluny. Han kendte udmærket historien om Maiolus' fangenskab og om muslimernes terror mod kristne pilgrimme i 900-tallets Europa. Og Urban vidste, at kristne pilgrimme i hans egen tid blev overfaldet, myrdet og plyndret af muslimer, når de drog på pilgrimsrejse til det hellige land.

Mørke skyer truede klosterkirken i Souvigny, da pave Urban den Anden trådte ud af våbenhuset. Men antydningen af et let smil anedes på hans læber. For med sin gestus ved Maiolus' grav havde pave Urban den Anden gjort klart for enhver, hvad i dag danske korstogshistorikere af al magt vil fortrænge: at korstogsbevægelsen var den defensive reaktion på flere hundrede års muslimsk terror og hellig krig mod kristenheden.

Michael Pihl er historiker

# data[].attributes.attachment_link.title
Historiker: Korstogene var forsvar mod muslimsk terror

# data[].attributes.attachment_link.description
Med sin gestus ved abbed Maiolus' grav i oktober 1095 gjorde pave Urban den Anden klart for enhver, hvad korstogshistorikere i dag af al magt vil fortrænge: at korstogsbevægelsen var den defensive reaktion på flere hundrede års muslimsk terror og hellig krig, skriver historiker Michael Pihl

# data[].attributes.attachment_link.description
Ny bog ser korstogene som en nødvendig offensiv mod islams agression.

# data[].attributes.body
Brian  McGuire og Kurt Villads Jensen

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Korstogene, som er et af de blodigste kapitler i kristendommens historie, kan den dag i dag stadig skabe voldsom debat. Senest er debatten blusset op efter et seminar om korstogene i Islamkritisk Netværk. Historikere er ikke i tvivl om, at korstogene skabte den splittelse mellem kristne og muslimer, som vi også ser i dag

Islamkritisk Netværk holdt for nylig et seminar om korstogene, som skulle gøre op med myter omkring historien. Seminaret pustede til den debat, som sætter spørgsmålstegn ved, hvorvidt korstogene var en befrielseskamp eller brutale angreb på uskyldige.

Kurt Villads Jensen, der er historiker og forfatter til Politikens bog om korstogene, og Carsten Breengaard, der er lektor i kristendomshistorie, dr.theol og medlem af Islamkritisk Netværk, repræsenterer to fløje i den debat, som nu har fået historikere og teologer til at kaste sig over hinanden med gensidige beskyldninger om misbrug og omskrivning af historien.

Hvad var motiverne bag korstogene?

Debatten skaber usikkerhed om, hvad motiverne bag korstogene egentlig var, og hvordan eftertiden skal opfatte historien om korstogene, som er mere en 1000 år gammel. Historikere, som ikke har været en del af hele denne debat, er ikke tvivl om, at korstogene stadig bringer sindene i kog, fordi begivenhederne stadig påvirker forholdet mellem kristne og muslimer i dag.

I 1099 bliver tusindvis af muslimer og jøder slagtet i et blodigt angreb på Jerusalem. Det er kristne korsfarere, som fører sværdet, og de overtager byen og skaber et nyt kejserrige. Den begivenhed har stadig stor betydning i dag, hvis man skal tro de histo-rikere, som arbejder med korstogene:

"I Mellemøsten taler man stadig meget om korstogene, fordi man stadigvæk ser Vesten som en imperialistisk gruppe af personer, som vil sætte sig på Mellemøsten og påtvinge deres politiske vilje," fortæller Karsten Fledelius, der er historiker og forfatter til artiklen om korstogene i Den Store Danske Encyklopædi.

Korstogene er de togter, som kristne styrker påbegyndte i det 11. århundrede. Med korset i hånden begav kristne riddere sig mod Jerusalem for at befri det hellige land for muslimer.

Brian McGuire, der er professor i historie ved Roskilde Universitetscenter med middelalderen som speciale, fortæller, at baggrunden for korstogene var et ønske om at efterleve Kristus. Den vestlige kirke var inde i en reformproces, og der var en bølge af begejstring. I centrum for bevægelsen stod pave Urban II. Han ønskede at kanalisere de kræfter hos ridderstanden, der blev brugt til krig i Europa, til at redde de hellige steder i Østen, nærmere bestemt i Palæstina. Han dannede en alliance med kongen af Frankrig, og det blev udgangspunktet for det første korstog.

Brian McGuire er ikke i tvivl om, at pavens religiøse idealer var ærlige nok, men den idé om, at man skulle redde de kristne fra muslimerne, tror han ikke meget på: "Muslimer havde været i Jerusalem siden 600-tallet, så det er en gammel sag. De havde i århundreder behandlet de kristne godt. Der var bare en følelse i Vesteuropa af, at det var forkert, at Jerusalem var en muslimsk by. Den reelle situation er, at Jerusalem er en nogenlunde sikker by at færdes i på det tidspunkt. Enkelte episoder fører til den opfattelse, at muslimer er nogen værre nogen, men det er svært at sige, om de historier er opdigtet til lejligheden, eller om der var noget bag. Jerusalem er også et helligt sted for muslimerne, så de skal derfor passe godt på byen," forklarer han.

Karsten Fledelius mener heller ikke, at de kristne motiver om at sikre Jerusalem stemmer overens med virkeligheden: "Grunden til at korstogene påbegyndes er, at pilgrimsvejene ikke er sikre, så det officielle formål er at sikre de pilgrimsveje. Problemet med den forklaring er, at på det tidspunkt hvor korstogene startede, var vejene sikret. Hver gang der var en stærk muslimsk hersker, der havde etableret sig i Mellemøsten, så gjorde han alt for at sikre pilgrimsvejene, fordi de gav penge," forklarer han.

Korstogene fik ikke nogle positive resultater for de kristne. Ifølge Brian McGuire er det kun det første af korstogene som er succesrigt, resten er rene fiaskoer. De kristne får kontrol med Jerusalem ved det første korstog, men muslimerne generobrer byen i 1187. Det betyder, at de kristnes forhold i Mellemøsten herefter er stærkt forværret.

"Man kan stille spørgsmålet, om man overhovedet fik noget ud af det? Der var handel og kulturelle kontakter inden korstogene, og efter var der flere spændinger mellem øst og vest end nogensinde før. Med hensyn til gensidig forståelse så var det meget mere begrænset, og der kom større mistænksomhed på begge sider over for hinanden. Da korstogene slutter, så er problemet ikke løst, og det er udgangspunktet for moderne gensidig dæmonisering af muslimer og vesterlændinge," forklarer Brian McGuire.

Både Karsten Fledelius og Brian McGuire er ikke i tvivl om, at korstogene er en grusom del af kristendommens historie, som man ikke kan romantisere.

Karsten Fledelius mener, at de uenigheder, som vi i dag ser i forhold til historien om korstogene, handler om, hvad ens baggrund for at se på historien er: "Historikere står imod teologer. Historikere ser korstogene som krig, massakre, ødelæggelser, griskhed og forræderi. På den anden side, så ser teologer korstogene som den store kamp for kristendommen mod islam," fortæller han.

# data[].attributes.attachment_link.title
Korstogene splittede kristne og muslimer

# data[].attributes.attachment_link.description
Korstogene, som er et af de blodigste kapitler i kristendommens historie, kan den dag i dag stadig skabe voldsom debat. Senest er debatten blusset op efter et seminar om korstogene i Islamkritisk Netværk.

# data[].attributes.headline
Modargumentation mod den "nye fortolkning"

# data[].attributes.subject
Modargumentation mod den "nye fortolkning"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Man udgiver ikke bare sådan en ny bog om korstogene, uden at det går helt ubemærket hen.

Det har forfattere Michael Pihl og Jesper Rosenløv måttet sande, efter de for nylig udkom med lærebogen 'Korstogene - Islams ekspansion og kristen modoffensiv'. Bogen modtog nemlig efter sin udgivelse både flotte anmeldelser fra andre historikere, men også kritik fra flere sider.

- Bogen har fået mange fine anmeldelser, og det er vi glade for, men den har også affødt nogle vredesudbrud og en usaglig kritik. Så det tyder jo på, at korstogene er et emne, der stadig kan bringe sindene i kog, siger medforfatter til bogen Jesper Rosenløv.

Vil ikke gøre sig til dommere eller tage side

En af de kritikere, der gik til tasterne, da bogen udkom, var DR Tros egen analytiker Brian McGuire.

I sin analyse argumenterer Brian McGuire blandt andet for, at forfatterne med bogen forsøger at ændre på opfattelsen af de kristne korstog, og at de retfærdiggør vestens voldelige handlinger ved at forsøge at fremstille vesten som et offer, der blot forsvarede sig mod en islamisk ekspansion.

Men det, mener de to forfattere, er en total fejlkonklusion af bogens pointer.

Ifølge Michael Pihl og Jesper Rosenløv er hensigten med bogen hverken at gøre sig til dommere over, hvorvidt korstogene var en retfærdig reaktion fra Vestens side eller at tildele hverken de kristne eller muslimerne en offerrolle.

- Vi peger bare på, at man ikke kan forstå udviklingen af korstogstanken i middelalderen uden at inddrage den konflikt, der har været mellem den kristne og muslimske verden lang tid før korstogene, siger Michael Pihl.

Man må forstå korstogene i deres egen tid

Michael Pihl forklarer, hvordan mange historiske beskrivelser af korstogene ofte starter kronologien ved Pave Urban d. 2.'s tale i år 1095, der blev startskuddet til knap 200 års korstog, hvor kristne europæere drog mod Øst for blandt andet at erobre den hellige by Jerusalem.

Men ifølge forfatterne, er det et unaturligt startpunkt for fortællingen.

- Hvis man vil forstå store historiske begivenheder, er man jo nødt til at kigge på, hvad der lå forud for dem. Skal du skrive en bog om Anden Verdenskrig, vil du ikke starte ved Chamberlains tale i 1939, hvor han annoncerer, at Storbritannien nu er i krig mod Tyskland. Du vil nok i stedet starte ved Hitlers ekspansive tiltag i løbet af 30'erne, mener Jesper Rosenløv.

Også historiker og lektor ved Aarhus Universitet Michael Böss, mener at korstogene, som alle andre historiske begivenheder, skal ses forstås ud fra deres egen tid.

- Der er mange, der i dag bruger korstogene som et argument for, at kristendommen ikke er en fredelig religion, men det er et mærkeligt ahistorisk argument. Tiderne skifter, så man skal altid forstå begivenheder som disse ud fra deres historiske kontekst, siger historikeren.

Et historisk kapitel omgivet af myter

De mange forskellige holdninger til og udlægninger af korstogene handler dog ikke blot om øjnene, der ser. Korstogene har altid været omgivet af myter, som især populærkulturen har fyret ild under.

I romaner som 'The Talisman' og 'Arn' og film som 'Kingdom of Heaven' er korstogene blevet beskrevet som brutale ridderes færd gennem Østen, hvor utallige muslimer måtte lade livet. Alt imens den muslimske hærfører Saladin er blevet fremstillet som en barmhjertig hersker.

- Det interessante ved nutidens opfattelse af Saladin er, at det er en senere litterær konstruktion, der har skabt et billede af ham som en ridderlig modstander, og den konstruktion lever nu videre i europæisk tankegang, siger Jesper Rosenløv.

Men ifølge historiske kilder var den muslimske hærfører hverken mere barmhjertig eller nobel end de korsfarere han lå i kamp med. Faktisk bar hele middelalderen præg af brutalitet, forklarer de to forfattere.

- Middelalderen var på mange måder et voldssamfund. Det gælder både det kristne og muslimske samfund. Så ser man begivenhederne i deres historiske kontekst, kan man ikke påstå, at de muslimske erobringer og plyndringer af kristne byer før korstogene var mindre brutale end korsfarernes, siger Michael Pihl.

Bliver hurtigt en værdipolitisk debat

Men selvom det sidste korstog fandt sted for over 800 år siden, spøger de voldelige begivenheder stadig i debatten den dag i dag.

Ifølge historiker Michael Böss bliver korstogene nemlig ofte symbol på den nutidige vestlige indblanding i den arabisk muslimske verden.

- Allerede inden den 11. september var der en stigende konflikt i Mellemøsten, hvor man reagerede mod vestliggørelsen. Men efter den 11. september skærpes retorikken, og jihadisterne begynder at bruge ordet 'korsfarere' om vesterlændinge, fortæller han.

Og den retorik spiller nemlig sammen med opfattelsen af muslimer som ofre under korstogene. En udlægning, som Michael Pihl og Jesper Rosenløvs nye bog nu gør op med.

- Jeg tror, at bogen blandt andet har fået den modtagelse den har, fordi den prikker hul på muslimernes offeropfattelse, og det er dét, der vækker debat. Derfor er det også primært folk fra venstrefløjen, der har reageret, for på visse dele af venstrefløjen er der stadig en tendens til at bekræfte islamister i deres myte om muslimer som ofre for vestlig politisk og kulturel dominans, siger historikeren.

Men for de to forfattere, er formålet med bogen hverken at tage side i den værdipolitiske debat eller at præge opfattelsen af de nutidige begivenheder - tværtimod.

- Vi har forsøgt at tage korstogene ud af den unuancerede politiske debat vi oplever i dag, og i stedet gennem grundigt kildearbejde fremlægge historiske fakta, siger Jesper Rosenløv.

I tiden fra Pave Urban den 2.'s tale til den sidste korsridder drog hjem fandt i alt ni korstog sted. Se tidslinjen her:

1096-1099 Pave Urban 2. opildner Europas kristne til en militær ekspedition efter anmodning om hjælp fra byzantinerne. Korsfarerne indtager Jerusalem.

1145-1149 Det kristne grevskab Edessa er faldet. Paven kalder straks til korstog.

1187-1192 Jerusalem er faldet. Richard 1. "Løvehjerte" melder sig og kæmper mod Saladin. Saladin forhandler fri passage for pilgrimme til det muslimsk besatte Jerusalem.

1202-1204 Korsfarerne bliver involveret i indre byzantinske stridigheder og plyndrer Konstantinopel.

1213 - 1221 Korsfarerne holder den egyptiske by Damietta under belejring, og takker nej ved tilbuddet om kristent herredømme i Jerusalem som bytte for Damietta.

1228-1229 Den tysk-romerske kejser Fredrik 2. opnår ved hjælp af diplomati kontrol med Jerusalem.

1248-1254 De kristne mister Jerusalem efter kun 12 år. Den franske Ludvig 9. leder korstoget og indtager byen Diametta, men lider herefter nederlag.

1270 Egypterne har gjort store indhug i de kristne besiddelser. På vej mod Tunis dør mange korsfarere (bl.a. Ludvig d. 9.) på grund af forurenet vand.

1271-1272 Britiske Prins Edvard griber korset og former en alliance med mongolerne, men bliver kaldt hjem til England på grund af sin fars død, og korstogenes dage er talte.

# data[].attributes.attachment_link.title
Debat om korstogene blusser op igen med ny bog

# data[].attributes.attachment_link.description
Man udgiver ikke bare sådan en ny bog om korstogene, uden at det går helt ubemærket hen. Det har forfattere Michael Pihl og Jesper Rosenløv måttet sande, efter de for nylig udkom med lærebogen 'Korstogene - Islams ekspansion og kristen modoffensiv'. Bogen modtog nemlig efter sin udgivelse både flotte anmeldelser fra andre historikere, men også kritik fra flere sider.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ISIS has issued a statement claiming responsibility for the attacks in Paris, calling the city a capital of "crusaders" as well as "prostitution and vice." It warns of more attacks if France continues in the "crusader campaign," an apparent reference to France's role in airstrikes against ISIS in Syria and Iraq.

The statement, below, is not surprising: ISIS often claims credit for terror attacks, whether or not it was actually responsible. And while there is strong reason to suspect ISIS responsibility for the Paris attacks that killed more than 120, including the fact that French President François Hollande stated as much, the ISIS statement is still a bit odd.

Terror groups, when they claim credit for attacks, will sometimes include details of the planning or execution that establish the group was indeed responsible. There are none here; the statement details nothing that was not publicly available information from news reports. It also includes no biographical information on the attackers, even a name or photo, though terror groups will often lionize its attackers as "martyrs" in such statements.

None of this is to argue that ISIS is thus not responsible; it is entirely possible the group may later release more information to establish its role. It is also possible that the attack was launched by a local ISIS cell that did not share, or was unable to share, background details with the group's central command back in Syria. But it is worth keeping this in mind as you read the group's claim of responsibility below.

In the Name of Allah, the Most Merciful, the Most Beneficent
Allah (ta'ala) said, They thought that their fortresses would protect them from Allah but Allah came upon them from where they had not expected, and He cast terror into their hearts so they destroyed their houses by their own hands and the hands of the believers. So take warning, O people of vision [Al-Hashr:2].
In a blessed battle whose causes of success were enabled by Allah, a group of believers from the soldiers of the Caliphate (may Allah strengthen and support it) set out targeting the capital of prostitution and vice, the lead carrier of the cross in Europe - Paris. This group of believers were youth who divorced the worldly life and advanced towards their enemy hoping to be killed for Allah's sake, doing so in support of His religion, His Prophet (blessing and peace be upon him), and His allies. They did so in spite of His enemies. Thus, they were truthful with Allah - we consider them so - and Allah granted victory upon their hands and cast terror into the hearts of the crusaders in their very own homeland.

And so eight brothers equipped with explosive belts and assault rifles attacked precisely chosen targets in the center of the capital of France. These targets included the Stade de France stadium during a soccer match - between the teams of Germany and France, both of which are crusader nations - attended by the imbecile of France (Francois Hollande). The targets included the Bataclan theatre for exhibitions, where hundreds of pagans gathered for a concert of prostitution and vice. There were also simultaneous attacks on other targets in the tenth, eleventh, and eighteenth districts, and elsewhere. Paris was thereby shaken beneath the crusaders' feet, who were constricted by its streets. The result of the attacks was the deaths of no less than two hundred crusaders and the wounding of even more. All praise, grace, and favor belong to Allah.

Allah blessed our brothers and granted them what they desired. They detonated their explosive belts in the masses of the disbelievers after finishing all their ammunition. We ask Allah to accept them amongst the martyrs and to allow us to follow them.

Let France and all nations following its path know that they will continue to be at the top of the target list for the Islamic State and that the scent of death will not leave their nostrils as long as they partake in the crusader campaign, as long as they dare to curse our Prophet (blessings and peace be upon him), and as long as they boast about their war against Islam in France and their strikes against Muslims in the lands of the Caliphate with their jets, which were of no avail to them in the filthy streets and alleys of Paris. Indeed, this is just the beginning. It is also a warning for any who wish to take heed.

Allah is the greatest.

(And to Allah belongs all honor, and to His Messenger, and to the believers, but the hypocrites do not know) [Al-Munafiqun: 8].

Watch: ISIS, explained

# data[].attributes.attachment_link.title
Here is ISIS's statement claiming responsibility for the Paris attacks

# data[].attributes.attachment_link.description
ISIS has issued a statement claiming responsibility for the attacks in Paris, calling the city a capital of "crusaders" as well as "prostitution and vice." It warns of more attacks if France continues in the "crusader campaign," an apparent reference to France's role in airstrikes against ISIS in Syria and Iraq.

# data[].attributes.body
Jalving: Vi står i gæld til korstogene

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Udover de mislykkede krige i Irak og Afghanistan og 1800- og 1900-tallets vestlige kolonialisme er de kristne korstog i middelalderen den foretrukne forklaring på, hvorfor jihad er retfærdig eller forventelig i vore dages vestlige samfund. Til trods for de tusind års afstand spiller korstogene en kolossal rolle for opfattelsen af Vesten og Østen i dag og genererer fortsat en masse skyld såvel som beskyldninger i politik, medier og det akademiske liv. Hvis ikke det havde været for korstogene, var vi sikkert sluppet for angrebet mod mod den jødiske synagoge og "Krudttønden" i København, ikke sandt? Uden Richard Løvehjerte var Omar Abdel Hamid El-Hussein slet ikke blevet terrorist, vel?

Det skal medgives, at jihadister og humanister ikke helt enige om den sag. De første mener, at hellig krig er en retfærdig hævn for, hvad "vi" har gjort mod dem, godt nok for længe siden. Humanisterne nøjes med at forstå og forklare hævnen. Den bør ikke komme bag på os, fortæller de, vi har selv givet dem alibiet.

Javelja. Men se så op, for her kommer en ny bog med et stærkt oplysende potentiale, efter hvad jeg forstår, den første gedigne historiebog om korstogene henvendt til ungdoms- og gymnasieskoler, skrevet og formidlet på et klart og stringent dansk af de to historikere og undervisere Michael Pihl og Jesper Rosenløv og udgivet af forlaget Frydenlund under titlen Korstogene - islams ekspansion og kristen modoffensiv.

Man tror knap sine egne øjne, når man åbner den rigt illustrerede lærebog med kilder og følger dens gennemgang af korstogenes tid, sted, forløb og forhistorie. For som undertitlen røber, sættes de kristne korstog ind i en bredere og dybere sammenhæng med den islamiske ekspansion i Mellemøsten, Nordafrika, Øst- og Sydeuropa, som unægtelig foregreb dem. Som bogen argumenterer pædagogisk for må korsridderne forstås på baggrund af den kristenhed, der helt tilbage fra de første muslimske erobringer i 600- og 700-tallet og tyrkernes senere hærgen i 1000-tallet, kom under et voksende pres. Den kristne modoffensiv hvilede på forestillinger om bod, pilgrimsfærd og hjælp til de kristne i Østen, som var blevet underlagt islamiske magthavere, selv om også andre faktorer gjorde sig gældende. Historien spiller sjældent kun på én streng. Paverne drømte ikke mindst om at genforene den katolske kirke i Rom med den ortodokse kirke i Konstantinopel efter det store skisma i 1054 og dermed cementere pavedømmets øverste myndighed inden for kristenheden.

Pave Urban II's tale i 1095 var således kun en udløsende faktor for korstogene. Vil man forstå de kristne, må man forstå, hvem de var oppe imod, og her giver bogen sig god tid med at kortlægge Muhammeds politiske ambitioner, først i Mekka, siden i Medina, ligesom det bliver tydeligt, at islams første ofre var arabere. Det er islam, der trækker først og spiller hvidt, mens de kristne spiller sort og reagerer det bedste, de kan.

Vil man begribe, hvordan Vesten blev Vesten, må man begribe det gamle Vesten længe før oplysningstid og rationalisme. Vor vestlige identitet står, som en anden dansk historiker, David Gress, pegede på for snart 20 år siden, i dyb gæld til germanske stammers heroiske frihedsbegreb og en normannisk og frankisk adel, der forstod at slås. Vestens sande væsen er lidenskab snarere end videnskab, vi har bare glemt det eller skammet os alt for længe. Spørgsmålet er, om den kan genoplives.

Det er der, heroismen kommer ind i billedet, båret frem af historisk nye karakterer omkring årtusindskiftet. Kentaurer, kan vi kalde dem, halvt præster, halvt krigere. Den ydre forudsætning for korstogene var islams voldsomme fremvækst, der udgjorde en umiddelbar trussel ikke alene mod kirken, men tillige mod Europas politiske orden. Den indre forudsætning var med Gress' formulering ægteskabet mellem den heroiske germanske frihed og den kristne bodsetik og selvopofrelse.

Pihl og Rosenløvs nøgterne lærebog sætter disse dynamikker ind i deres historiske kontekst, mens korstogenes kronologi oprulles, og det er en bedrift i sig selv, ikke mindst fordi det formentlig er uvelkomment i det akademiske og politisk korrekte glasbur. Men studiet af fortiden skal naturligvis ikke drives fremad med "respekt" og "tolerance", men ved hjælp af dristige synteser og karske spørgsmål.

Svaret på dem er i dette tilfælde, at korstogene var et brud med den strikse kristne lære om tilgivelse såvel som med finere, græsk filosofi. Der er ikke meget Sokrates, ja, eller Jesus, i disse nye korsriddere, som afviser at vende den anden kind til og ser stort på antikkens abstrakte finesser. De udlever i stedet deres tro, og her bliver selvforsvaret en forbandet pligt, op på hesten og af sted, sådan som man f.eks. kan læse i det franske heltedigt Rolandskvadet fra slutningen af det 11. årh.

Korstogene ophørte, og deres militære betydning kan diskuteres, men de osmanniske angreb op igennem Europa fortsatte, og i dag kender selv vestlige skolebørn udtryk som jihad, halal og haram. Den arabiske verden ligger i permanent borgerkrig, klanvælde og kaos, stort set intet er lykkedes siden middelalderen, og der er lang, lang vej til noget, der bare ligner arabisk forår. Til gengæld har Europa ved egen dumhed fået islam tæt ind på kroppen via indvandringen. Prisen er så småt ved at gå op for folk, mens de europæiske politikere fortsætter deres vanvittige kurs ind i mørket.

# data[].attributes.attachment_link.description
Udover de mislykkede krige i Irak og Afghanistan og 1800- og 1900-tallets vestlige kolonialisme er de kristne korstog i middelalderen den foretrukne forklaring på, hvorfor jihad er retfærdig eller forventelig i vore dages vestlige samfund.