# data[].attributes.headline
Dia internacional de la nena i la dona en la ciència 2023

# data[].attributes.subject
Dia internacional de la nena i la dona en la ciència 2023

# data[].attributes.body
Aquest 25N reflexionem sobre el consumisme i l'impacte mediambiental, que castiga especialment a les dones

# data[].attributes.headline
Dia internacional contra les violències envers les dones 2022

# data[].attributes.subject
Dia internacional contra les violències envers les dones 2022

# data[].attributes.headline
15 d'octubre dia internacional de les dones rurals

# data[].attributes.subject
15 d'octubre dia internacional de les dones rurals

# data[].attributes.body
Avui i sempre posem en valor la contribució i el necessari reconeixement de les dones rurals en la nostra societat

# data[].attributes.body
Comencem un nou curs amb molta il·lusió i ganes de continuar treballant per la transformació educativa i social

# data[].attributes.headline
El nostre reconeixement a les científiques que han estat al capdavant de les vacunes contra la Covid-19

# data[].attributes.subject
El nostre reconeixement a les científiques que han estat al capdavant de les vacunes contra la Covid-19

# data[].attributes.attachment_link.title
CIENTÍFIQUES AL CAPDAVANT DE LES VACUNES CONTRA LA COVID-19

# data[].attributes.headline
L'11 de febrer celebrem el dia internacional de la nena i la dona en la ciència i posem en valor el seu paper dins el món científic i tecnològic

# data[].attributes.subject
L'11 de febrer celebrem el dia internacional de la nena i la dona en la ciència i posem en valor el seu paper dins el món científic i tecnològic

# data[].attributes.attachment_link.title
DIA INTERNACIONAL DE LA NENA I LA DONA EN LA CIÈNCIA

# data[].attributes.body
Per Carnaval fem volar la imaginació!!

# data[].attributes.attachment_link.title
Dia escolar de la no violència i la pau 2022

# data[].attributes.attachment_link.title
dia internacional de les persones amb discapacitat

# data[].attributes.attachment_link.title
dia internacional per a l'eliminació de les violències envers les dones

# data[].attributes.headline
Infografia amb algunes dades sobre les dones en el context rural

# data[].attributes.subject
Infografia amb algunes dades sobre les dones en el context rural

# data[].attributes.headline
El 15 d'octubre celebrem el dia internacional de les dones rurals, posant en valor la seva essencial contribució i reivindicant els seus drets 

# data[].attributes.subject
El 15 d'octubre celebrem el dia internacional de les dones rurals, posant en valor la seva essencial contribució i reivindicant els seus drets 

# data[].attributes.headline
L'11 d’octubre, reivindiquem el dia internacional de la nena per tal de reconèixer els seus drets i promoure el seu empoderament

# data[].attributes.subject
L'11 d’octubre, reivindiquem el dia internacional de la nena per tal de reconèixer els seus drets i promoure el seu empoderament

# data[].attributes.headline
1 d'octubre aniversari del sufragi femení a Espanya

# data[].attributes.subject
1 d'octubre aniversari del sufragi femení a Espanya

# data[].attributes.attachment_link.title
1 d'octubre Aniversari del sufragi femení a Espanya

# data[].attributes.headline
Avui 21 de setembre reivindiquem el dia internacional de la pau☮️.Us animem a reflexionar-hi amb les vostres filles i fills i a contribuir a la construcció de societats més justes, diverses i pacífiques. Com a part de la nostra comunitat podem esdevenir motor de canvi. Les petites accions també sumen!

# data[].attributes.subject
Avui 21 de setembre reivindiquem el dia internacional de la pau☮️.Us animem a reflexionar-hi amb les vostres filles i fills i a contribuir a la construcció de societats més justes, diverses i pacífiques. Com a part de la nostra comunitat podem esdevenir motor de canvi. Les petites accions també sumen!

# data[].attributes.headline
Memòria de les activitats de la comissió de coeducació de l'AFA Paco Candel durant el curs 2020-2021

# data[].attributes.subject
Memòria de les activitats de la comissió de coeducació de l'AFA Paco Candel durant el curs 2020-2021

# data[].attributes.headline
El proper dimarts 25 de maig a les 20h us esperem en el "Fem directes" a Instagram @joventutlh

# data[].attributes.subject
El proper dimarts 25 de maig a les 20h us esperem en el "Fem directes" a Instagram @joventutlh

# data[].attributes.body
Parlarem amb la regidora d'igualtat i joventut de l'Hospitalet sobre el projecte de la comissió de coeducació de l'AFA Paco Candel

# data[].attributes.headline
Unes recomanacions de literatura infantil per treballar la diversitat familiar

# data[].attributes.subject
Unes recomanacions de literatura infantil per treballar la diversitat familiar

# data[].attributes.headline
El 15 de maig celebrem el "dia internacional de les famílies"

# data[].attributes.subject
El 15 de maig celebrem el "dia internacional de les famílies"

# data[].attributes.attachment_link.title
Cartell dia internacional de les famílies

# data[].attributes.headline
Us deixem un resum de la xerrada "15 anys de coeducació" a càrrec de l'Ana Tutzó, que va tenir lloc el 28 d'abril 

# data[].attributes.subject
Us deixem un resum de la xerrada "15 anys de coeducació" a càrrec de l'Ana Tutzó, que va tenir lloc el 28 d'abril 

# data[].attributes.body
Va ser molt interessant!!

# data[].attributes.headline
Coincidint amb la propera cerimònia d'entrega dels Òscars de cinema, us proposem una cartellera amb 4 curtmetratges classificats per cicles educatius per tractar en família la diversitat, la inclusió i la transgressió d'estereotips

# data[].attributes.subject
Coincidint amb la propera cerimònia d'entrega dels Òscars de cinema, us proposem una cartellera amb 4 curtmetratges classificats per cicles educatius per tractar en família la diversitat, la inclusió i la transgressió d'estereotips

# data[].attributes.attachment_link.title
Copia de Colorful Printable Infographic template free - Hecho con PosterMyWall

# data[].attributes.body
Trenquem estereotips, escollim diversitat

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hola famílies!! ☀️

Des de la comissió de coeducació de l'AFA, volem desitjar-vos que passeu avui una bona diada de Sant Jordi. 🌹📚

Gaudiu d'un dels dies més colorits i macos de l'any amb les vostres filles i fills. 😊

Passegeu, mireu llibres, gaudiu de la cultura i regaleu tantes roses com vulgueu, lliurement, sense limitacions de gènere. Totes i tots podem rebre i regalar llibres i roses, ser dracs, princeses o el que puguem imaginar. 🐲

Aprofitem Sant Jordi per trencar estereotips i prejudicis i caminar cap a una societat més diversa. 👍

Us hem preparat unes propostes per triar literatura infantil fetes per la comissió i també un enllaç amb recomanacions de lectures per infants i joves amb perspectiva de gènere, que poden ser molt útils. 📓📕

https://www.rosasensat.org/perspectiva-de-genere-i-coeducacio-lectures-infantils-i-juvenils-per-treballar-dins-i-fora-laula/

Bona diada!! 🌹🌹

Comissió de Coeducació 💜
AFA Paco Candel

# data[].attributes.attachment_link.description
Hola famílies!! ☀️ Des de la comissió de coeducació de l'AFA, volem desitjar-vos que passeu avui una bona diada de Sant Jordi. 🌹📚 Gaudiu d'un dels dies més colorits i macos de l'any amb les vostres filles i fills. 😊 Passegeu, mireu llibres, gaudiu de la cultura i regaleu tantes roses com vulgueu, lliurement, sense limitacions de gènere.

# data[].attributes.headline
Volem revertir part del premi en el nostre entorn educatiu 

# data[].attributes.subject
Volem revertir part del premi en el nostre entorn educatiu 

# data[].attributes.body
Us hi animeu? Us esperem!!

# data[].attributes.headline
Us convidem a una xerrada/taller online el 28 d'abril a les 18h  

# data[].attributes.subject
Us convidem a una xerrada/taller online el 28 d'abril a les 18h  

# data[].attributes.body
"15 anys de coeducació" a càrrec de l'Anna Tutzó de "L'hora lliure"

# data[].attributes.headline
Hem guanyat el 1r premi en els premis Affac 2021!!

# data[].attributes.subject
Hem guanyat el 1r premi en els premis Affac 2021!!

# data[].attributes.body
Estem molt contentes!!

# data[].attributes.attachment_link.title
Premis aFFaC 2021 - Finalistes i guanyadors en la categoria "Transformem la societat"

# data[].attributes.headline
Hem participat en el programa "Aula l'H" de la Televisió de l'Hospitalet

# data[].attributes.subject
Hem participat en el programa "Aula l'H" de la Televisió de l'Hospitalet

# data[].attributes.body
Hem explicat el nostre projecte de coeducació, amb el que som finalistes als premis Affac 2021 i el paper de les Afa's en l'actualitat

# data[].attributes.attachment_link.title
Veure vídeo Televisió L'Hospitalet - lhdigital.cat

# data[].attributes.attachment_link.description
Vídeos de Televisió L'Hospitalet a la carta a L'Hdigital. Notícies i programes. .

# data[].attributes.headline
L'AFA Paco Candel som finalistes als premis Affac 2021!!!

# data[].attributes.subject
L'AFA Paco Candel som finalistes als premis Affac 2021!!!

# data[].attributes.body
Ens presentem dins la categoria "Transformem la societat" amb el projecte "Des de l'AFA coeduquem"

# data[].attributes.attachment_link.title
AFA PACO CANDEL - Presentació als pemis aFFac 2021

# data[].attributes.headline
Dimarts 9 de març vam assistir a un debat online molt interessant: “Cos i ficció: Autoestima i hipersexualització en infants i joves”, organitzat per les Afes Coeducació de Sant Cugat.

# data[].attributes.subject
Dimarts 9 de març vam assistir a un debat online molt interessant: “Cos i ficció: Autoestima i hipersexualització en infants i joves”, organitzat per les Afes Coeducació de Sant Cugat.

# data[].attributes.body
Compartim una presentació a mode de resum del debat juntament amb el vídeo de YouTube perquè pugueu visualitzar-lo, si us el vau perdre.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hola famílies!

Dimarts 9 de març vam assistir a un debat online molt interessant: "Cos i ficció: Autoestima i hipersexualització en infants i joves", organitzat per les Afes Coeducació de Sant Cugat.

Volem agrair a les organitzadores i les ponents la seva tasca i creiem que és un gran recurs per les famílies.

Compartim una presentació a mode de resum del debat juntament amb el vídeo de YouTube perquè pugueu visualitzar-lo, si us el vau perdre:

Comissió de Coeducació 💜
AFA Paco Candel

# data[].attributes.attachment_link.description
Hola famílies! Dimarts 9 de març vam assistir a un debat online molt interessant: "Cos i ficció: Autoestima i hipersexualització en infants i joves", organitzat per les Afes Coeducació de Sant Cugat. Volem agrair a les organitzadores i les ponents la seva tasca i creiem que és un gran recurs per les famílies.

# data[].attributes.headline
Un vídeo presentació per reflexionar i prendre consciència de la igualtat de gènere

# data[].attributes.subject
Un vídeo presentació per reflexionar i prendre consciència de la igualtat de gènere

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
DIA INTERNACIONAL DE LES DONES

8 de març

"L'acte més valent és pensar per una mateixa, en veu alta"

Coco Chanel(1883-1971)

La igualtat de gènere és un dret fonamental

Tot i això, encara no és una realitat...

Malgrat ser el 51% de la població i ser força de treball des de l'antiguitat,

les dones encara avui...

01Només ocupen el 3% de les cúpules directives

02Demanen 10 vegades més permisos per interrompre la feina per cuidar els infants

03Pateixen una diferència salarial mitjana del 23%

04De les persones federades i professionals en esports:

El 25% són dones

05De les persones que integren els parlaments al món:

El 24% són dones

Les desigualtats es poden revertir

Què podem fer?

Lluitem contra els prejudicis i els estereotips de gènere.Col.laborem amb associacions i entitats del nostre entorn.

No callem davant qualsevol tipus de violència masclista.Fomentem el llenguatge i les actituds respectuoses.

Reflexionem en família amb una mirada crítica.Siguem conscients que som exemples pels nostres fills i filles.

Un homenatge a totes les dones que lluiten per un món millor

Gràcies!

# data[].attributes.attachment_link.title
Presentació 8 de març by mirafaroesgrau on Genially

# data[].attributes.attachment_link.description
DIA INTERNACIONAL DE LES DONES 8 de març "L'acte més valent és pensar per una mateixa, en veu alta" Coco Chanel(1883-1971) La igualtat de gènere és un dret fonamental Tot i això, encara no és una realitat... Malgrat ser el 51% de la població i ser força de treball des de l'antiguitat, les dones encara avui...

# data[].attributes.headline
Us animem a fer aquest joc interactiu sobre les reivindicacions entorn al dia internacional de les dones

# data[].attributes.subject
Us animem a fer aquest joc interactiu sobre les reivindicacions entorn al dia internacional de les dones

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
EMPEZAR

Quiz8 de març

Us animem a esbrinar què en sabem sobre les reivindicacions entorn al dia internacional de les dones.

COMENCEM

QUIZ 8 de març

PREGUNTA 1/14

Què és el moviment feminista?

Un moviment que lluita per la igualtat de drets de dones i homes

Un moviment que denuncia la submissió tradicional de les dones als homes

Les dues respostes són correctes

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:El feminisme és un moviment que té com a finalitat aconseguir la igualtat política, econòmica i jurídica de la dona respecte a l'home, alhora que denuncia la submissió d'elles respecte a ells i promou per tant, l'equiparació de drets entre gèneres.

PREGUNTA 2/14

El dret al vot

El dret al divorci

El dret a estudiar

QUIZ 8 de març

Quina era la reivindicació principal de les sufragistes del segle XIX?

SEGÜENT

Correcte!

QUIZ 8 de març

Explicació:La configuració del moviment feminista en el segle XIX, va lligat als moviments sufragistes que van aparèixer a mitjans d'aquest segle als països anglosaxons, particularment a la Gran Bretanya i als Estats Units.Va ser un moviment reformista social, econòmic i polític que promovia l'extensió del sufragi (això és, el dret al vot) a les dones.

PREGUNTA 3/14

Quin país va ser el primer en reconèixer el dret al vot de les dones?

Nova Zelanda

Estats Units

Rússia

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

Correcte!

QUIZ 8 de març

Explicació:El 19 de setembre de 1893, Nova Zelanda va permetre el vot de les dones. Va ser el primer estat on es va reconèixer aquest dret.El 1902 el sufragi femení es va aprovar a Austràlia, el 1906 a Finlàndia i el 1913 a Noruega.

PREGUNTA 4/14

Primera Guerra Mundial

Segona Guerra Mundial

Revolució Russa

QUIZ 8 de març

En el marc de quin conflicte va ser creada la famosa imatge "We can do it"?

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:"We Can Do It!" és un cartell estadunidenc de propaganda bèl·lica, creat el 1943 per J. Howard Miller per a l'empresa Westinghouse Electric com una imatge inspiradora durant la Segona Guerra Mundial.El cartell va tenir una repercussió molt limitada durant la Segona Guerra Mundial però va ser redescobert durant els anys 80 i àmpliament reproduït en gran quantitat de formats.

PREGUNTA 5/14

Quina dona va ser nomenada primera cap d'Estat, sense comptar les reines?

Evita Perón

Sirimavo Bandaranaike

Indira Gandhi

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Sirimavo Bandaranaike fou la primera dona en la història moderna que arribà a cap d'Estat.El març de 1960 arribà a ser la líder del Partit de la Llibertat de Sri Lanka. Tres mesos més tard guanyà unes segones eleccions generals i rebé el càrrec de primera ministra d'un gabinet compost només per membres del seu partit.

QUIZ 8 de març

PREGUNTA 6/14

Quin país encara nega el vot a les dones?

Aràbia Saudita

Emirats Àrabs Units

Ciutat del Vaticà

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Ciutat del Vaticà és l'únic país que discrimina les dones totalment perquè només reconeix el dret a vot als cardenals, que en l'Església catòlica són exclusivament homes. A l'Aràbia Saudita es permet el sufragi femení des del 2015 només a les eleccions locals i als Emirats Àrabs Units no hi ha sufragi: ni homes ni dones tenen dret a vot.

PREGUNTA 7/14

Del total de persones que s'agafen excedència per cuidar dels fills/es, quin percentatge són dones?

91%

80%

75%

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Es visibilitzen les desigualtats laborals i la seva relació i causa amb el desigual repartiment de les feines de cura.Les excedències laborals per tenir cura de familiars son agafades en un 91% per dones, i en un 9% per homes.

PREGUNTA 8/14

Quantes hores setmanals dediquen a les feines de casa, de mitjana, homes i dones?

Homes 12, Dones 22

Homes 7, Dones 10

Homes 15, Dones 20

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:La mitjana d'hores setmanals que dediquen les dones a tasques domèstiques són gairebé el doble de les que hi dediquen els homes.Així es mostra als resultats de l'enquesta sobre qüestions de gèneredel Centre d'Estudis d'Opinió.

PREGUNTA 9/14

La meitat

Una tercera part

Dues terceres parts

QUIZ 8 de març

A nivell mundial, en el sector privat, quina proporció de dones ocupen càrrecs de direcció de nivell mig i alt?

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Pel que fa a les categories professionals, les dones només ocupen un 35,4% dels càrrecs de direcció enfront un 64,6% dels homes, tot i que de les titulacions universitàries del curs 2017-2018, un 57,2% van ser obtingudes per dones i un 42,8% per homes.

PREGUNTA 10/14

Segons l'informe "Girls Attitude Survey", a la pregunta a nenes d'entre 7 i 10 anys, de si han d'estar perfectes, responen que sí:

El 10%

El 23%

El 5%

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Segons resultats de la "Girl's Attitude Survey 2016" (el.laborat sobre nenes d'entre 7 i 10 anys del Regne Unit), el 50% de les enquestades no està satisfeta amb el seu cos, i fins i tot el 40% se senten avergonyides d'ell sovint.L'educació mediàtica es configura com una eina imprescindible, que ha d'aplicar-se en l'entorn escolar i la llar, on els nens i nenes viuen experiències fonamentals per al desenvolupament de l'autoestima, l'autopercepció i els hàbits saludables.

QUIZ 8 de març

PREGUNTA 11/14

Quants països no tenen lleis que protegeixin a les dones de la violència de gènere?

15

23

45

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:La violència de gènere no és un problema que afecti només a l'àmbit privat. Es tracta d'una violència que es dirigeix sobre les dones pel fet mateix de ser-ho, per ser considerades, inferiors pels seus agressors.Segons dades de les Nacions Unides, l'any 2017, 87.000 dones van morir víctimes de la violència masclista. Això vol dir que, cada dia, 238 van ser assassinades al món.

PREGUNTA 12/14

En 92 anys d'història dels premis Òscars de cinema, quantes dones han guanyat el premi a millor direcció?

1

5

12

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:La greu subrepresentació de les dones en la indústria cinematogràfica també és flagrant en els premis a les pel·lícules més aclamades per la crítica: en els 92 anys d'història que tenen els Premis Òscar, només cinc dones han estat nominades en la categoria Millor Direcció; de les cinc, només una va guanyar el premi (Kathryn Bigelow, amb la pel.lícula "En tierra hostil").

PREGUNTA 13/14

En l'actualitat, quina proporció de xefs amb 3 estrelles Michelin (la qualificació més alta), són dones?

4%

14%

20%

QUIZ 8 de març

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Malgrat que a les dones se'ls assignen rols estereotipats a la cuina de la llar, els llocs més prestigiosos en la indústria dels restaurants, els són relativament aliens a les xefs.Tot just 5 dones xefs ostenten 3 estrelles Michelin en tot el món.

PREGUNTA 14/14

15 anys

60 anys

30 anys

QUIZ 8 de març

Al ritme actual, quants anys trigaríem a arribar a la plena igualtat de gènere?

SEGÜENT

CorrectE!

QUIZ 8 de març

Explicació:Segons un informe de l'Institut Europeu d'Igualtat, s'alerta que estan en perill els avenços dels últims anys.Segons l'índex d'igualtat de gènere al conjunt dels 27, la Unió Europea se situa als 68 punts en una escala en què 100 és la igualtat. Cada any només millora mig punt, i, per tant, amb un ritme d'un punt cada dos anys es tardaran més de sis dècades a assolir la plena igualtat de gènere a la UE. És a dir, fins que els alumnes de primària d'avui estiguin jubilats.

SEGÜENT

QUIZ 8 de març

El dret a la igualtat de dones i homes està reconegut dins del nostre marc jurídic, però no és una realitat en molts països, ni en totes les esferes de la nostra vida, ni és igual per a totes les dones.

Davant les desigualtats, ACTUA

" Qui no es mou no nota les seves cadenes" - Rosa Luxemburg -

No és correcte!

ERROR!

TORNA A INTENTAR-HO

QUIZ 8 de març

# data[].attributes.attachment_link.title
Quiz 8 de març by mirafaroesgrau on Genially

# data[].attributes.attachment_link.description
EMPEZAR Quiz8 de març Us animem a esbrinar què en sabem sobre les reivindicacions entorn al dia internacional de les dones. COMENCEM QUIZ 8 de març PREGUNTA 1/14 Què és el moviment feminista? Un moviment que lluita per la igualtat de drets de dones i homes Un moviment que denuncia la submissió tradicional de les dones als homes Les dues respostes són correctes SEGÜENT CorrectE!

# data[].attributes.headline
El 8 de març i cada dia, reivindiquem la igualtat real d'oportunitats i la no discriminació per raó de gènere o identitat sexual

# data[].attributes.subject
El 8 de març i cada dia, reivindiquem la igualtat real d'oportunitats i la no discriminació per raó de gènere o identitat sexual

# data[].attributes.headline
Des de la comissió de coeducació compartim un vídeo per tal de visibilitzar el paper de les dones en el progrés científic des del passat fins al present

# data[].attributes.subject
Des de la comissió de coeducació compartim un vídeo per tal de visibilitzar el paper de les dones en el progrés científic des del passat fins al present

# data[].attributes.attachment_link.title
AFA PACO CANDEL - Dia internacional de la nena i la dona en la ciència 2021

# data[].attributes.headline
L'11 de febrer celebrem el dia internacional de la nena i la dona en la ciència 

# data[].attributes.subject
L'11 de febrer celebrem el dia internacional de la nena i la dona en la ciència 

# data[].attributes.headline
Ens unim a la reivindicació del 6 de febrer, en el dia internacional de la tolerància zero amb la mutilació genital femenina

# data[].attributes.subject
Ens unim a la reivindicació del 6 de febrer, en el dia internacional de la tolerància zero amb la mutilació genital femenina

# data[].attributes.headline
Des de la comissió de coeducació volem compartir unes reflexions sobre les disfresses per tal de gaudir en plena llibertat de la festa de Carnestoltes

# data[].attributes.subject
Des de la comissió de coeducació volem compartir unes reflexions sobre les disfresses per tal de gaudir en plena llibertat de la festa de Carnestoltes

# data[].attributes.body
Volem reflexionar sobre els conflictes armats arreu del món amb una mirada de gènere, per reivindicar la presència de les dones i altres col.lectius tradicionalment exclosos a les taules de negociació dels processos de pau.

# data[].attributes.body
Dia escolar de la no violència i la pau

# data[].attributes.headline
1a EDICIÓ CONCURS DONES ARTISTES AFA PACO CANDEL

# data[].attributes.subject
1a EDICIÓ CONCURS DONES ARTISTES AFA PACO CANDEL

# data[].attributes.body
Comencem el 2021 visibilitzant i creant referents femenins en el món artístic

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hola famílies!!

Avui finalitza la setmana d'art al Paco Candel i des de la comissió de coeducació hem volgut unir-nos visibilitzant el paper de les dones artistes, sovint oblidades i poc reconegudes.
L'art suposa un canal d'expressió mitjançant el qual els nens i les nenes es relacionen amb el seu entorn i mostren el seu món interior, tot allò no que no sempre poden dir amb paraules.
Com a part de la seva educació emocional, esdevé doncs, una eina per créixer i desenvolupar-se com a persones.
És per això, que creiem que és molt important crear referents femenins en el món artístic i revertir la desigualtat de gènere que hi és encara present.
La nostra proposta ha sigut crear la 1a edició del concurs "Dones artistes", en el que les famílies participen anomenant 5 noms de dones artistes (arts plàstiques), escullen l'obra d'una d'elles que més els hi agrada i expliquen el motiu. Entre les famílies participants, sortegem un lot de productes de procedència ecològica i residu zero xulíssim.

La cita ha sigut a les 18:00h per Meet i ha estat una experiència molt divertida i enriquidora. Hem començant comentant amb els nens, nenes, pares i mares, les artistes que havien descobert, el que havien après i quines eren les obres que més els hi havien agradat.
El David ens ha parlat de la Yayoi Kusama, una artista i escriptora japonesa que crea unes obres plenes de colors i psicodèlia. Al David li ha agradat pel colorit dels seus quadres i ha compartit pantalla, mostrant-nos algunes de les seves creacions. Són al·lucinants!.
El Bernat i la Mar ens han parlat d'una pintora amb una història personal impressionant, la Lorenza Böttner. Una dona que va transgredir una doble "norma", la disfunció que patia, al haver-li d'amputar de petita els dos braços, i la social, al ser una persona transgènere.

També ens han explicat que han escollit una obra de las Guerrilla Girls, un grup anònim de dones artistes que lluiten contra la discriminació de gènere i racial al món de l'art.
Les intervencions de les mares també han resultat molt interessants. Ens han recomanat una escultora, la Núria Fuster, que fa unes escultures xulíssimes amb materials reciclats.
Han transmès també com, en participar al concurs, s'han adonat que, tot i haver estudiat art, gairebé tots els referents que han tingut, han sigut masculins. Actualment coneixen artistes contemporànies però en el cas d'artistes d'èpoques més antigues, es té molt menys coneixement.
Han fet una altra reflexió sobre el fet que malauradament hem conegut alguns noms de dones artistes com a dones de, amants de, filles de,.... és a dir, relegades a la figura masculina a la que estaven vinculades. I hem constatat com, això es pot extrapolar a pràcticament totes les disciplines del coneixement humà: científiques, escriptores, músiques, etc.
A més, sovint la invisibilització prové doblement del fet de ser dona i de la raça o ètnia a la que pertanyen.
Després d'aquestes consideracions, hem arribat a la conclusió que cal incidir en els continguts que es transmeten des del sistema educatiu, per tal que hi hagi major presència i visibilitat de les dones.
Esperem que els nostres fills i filles quan siguin persones adultes, no hagin de pensar gaire per recordar 5 noms de dones artistes perquè la seva influència hagi estat normalitzada.
Per finalitzar, hem fet el sorteig amb una ruleta de la sort, que ha fet guanyadora a la família Llopis Domínguez del lot eco d'aquesta edició, enhorabona!!.
Ha estat una experiència en la que hem après, ens hem divertit, hem reflexionat i hem ampliat el nostre ventall per gaudir de l'art femení.
Volem donar les gràcies a les participants per la implicació, l'interès i la il·lusió que hi heu dedicat. Ens veiem en la propera!!.
Compartim amb vosaltres un recopilatori de les obres escollides per les famílies participants que representen i reten homenatge a les dones artistes.
Comissió de Coeducació
AFA Paco Candel

# data[].attributes.attachment_link.title
CRÒNICA 1A EDICIÓ CONCURS DONES ARTISTES AFA PACO CANDEL

# data[].attributes.attachment_link.description
Hola famílies!! Avui finalitza la setmana d'art al Paco Candel i des de la comissió de coeducació hem volgut unir-nos visibilitzant el paper de les dones artistes, sovint oblidades i poc reconegudes. L'art suposa un canal d'expressió mitjançant el qual els nens i les nenes es relacionen amb el seu entorn i mostren el seu món interior, tot allò no que no sempre poden dir amb paraules.

# data[].attributes.headline
Aquest Nadal, com sempre, apostem pel joc lliure d'estereotips de gènere

# data[].attributes.subject
Aquest Nadal, com sempre, apostem pel joc lliure d'estereotips de gènere

# data[].attributes.headline
Només a través del nostre compromís com a famílies, podrem fer canvis socials per tal d'aconseguir que el respecte i la igualtat siguin la base de la nostra convivència

# data[].attributes.subject
Només a través del nostre compromís com a famílies, podrem fer canvis socials per tal d'aconseguir que el respecte i la igualtat siguin la base de la nostra convivència

# data[].attributes.headline
El 25 de novembre reivindiquem el dia internacional contra les violències envers les dones

# data[].attributes.subject
El 25 de novembre reivindiquem el dia internacional contra les violències envers les dones

# data[].attributes.headline
El 3 de desembre reivindiquem el dia internacional de les persones amb discapacitat per tal de promoure els drets i el benestar d’aquestes persones en tots els àmbits del seu desenvolupament.

# data[].attributes.subject
El 3 de desembre reivindiquem el dia internacional de les persones amb discapacitat per tal de promoure els drets i el benestar d’aquestes persones en tots els àmbits del seu desenvolupament.

# data[].attributes.body
“Res a la vida ha de ser temut, solament comprès. Ara és el moment de comprendre més, per a témer menys”

– Marie Curie –

# data[].attributes.headline
Vídeo de la lectura del manifest 25N 2020

# data[].attributes.subject
Vídeo de la lectura del manifest 25N 2020

# data[].attributes.body
Comissió de Coeducació

# data[].attributes.attachment_link.title
AFA Paco Candel - Setmana de la Solidaritat 2020

# data[].attributes.headline
La nostra contribució en forma de manifest a la conscienciació i a la invitació a actuar davant aquesta xacra social

# data[].attributes.subject
La nostra contribució en forma de manifest a la conscienciació i a la invitació a actuar davant aquesta xacra social

# data[].attributes.headline
Comencem la "Setmana de la Solidaritat" 2020 de l'Hospitalet, que tracta un any més sobre la violència de gènere 

# data[].attributes.subject
Comencem la "Setmana de la Solidaritat" 2020 de l'Hospitalet, que tracta un any més sobre la violència de gènere 

# data[].attributes.body
Compartim el programa d'activitats

# data[].attributes.attachment_link.title
PROGRAMA SETMANA SOLIDARITAT novembre 2020

# data[].attributes.headline
Avui 20 de novembre, reivindiquem els drets de tots els nens i nenes

# data[].attributes.subject
Avui 20 de novembre, reivindiquem els drets de tots els nens i nenes

# data[].attributes.headline
Un curtmetratge d'animació que trenca amb el binarisme de gènere

# data[].attributes.subject
Un curtmetratge d'animació que trenca amb el binarisme de gènere

# data[].attributes.body
Molt recomanable per veure amb la canalla!

# data[].attributes.headline
Prevenció de les violències masclistes des de les entitats juvenils

# data[].attributes.subject
Prevenció de les violències masclistes des de les entitats juvenils

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La presidenta de l'Institut Català de les Dones (ICD), Laura Martínez, i el president del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya (CNJC), Guillermo Chirino, han signat un conveni de col·laboració per avançar en la prevenció de la violència masclista entre les i els joves des de les entitats juvenils.

L'objectiu de l'ICD és facilitar eines a les entitats juvenils per tal que esdevinguin motor de canvi cap a una societat més igualitària i sense violències masclistes.

L'acord preveu la creació d'un recurs audiovisual per a què adolescents i joves avancin en la identificació de les violències masclistes a les xarxes socials. Aquest vídeo, a més a més, serà traduït a diversos idiomes per a la seva difusió per la regió euromediterrània.

Per altra banda, també es faran sessions de formació adreçades a educadores i educadors amb l'objectiu de facilitar-los eines per avançar en la sensibilització dels drets sexuals i reproductius.

El CNJC organitzarà en el marc del conveni taules de participació formades per entitats educatives i associacions d'expertes i així crear un espai de debat per determinar quines son les millors eines per a que l'educació no formal es converteixi en la base de la educació afectiva i sexual. Del resultat d'aquestes sessions es crearà material didàctic per a les entitats de lleure i vídeo càpsules per a sensibilitzar infants i joves.

Aquests projectes que compten amb el suport de l'ICD estan elaborats per l'entitat especialitzada Candela i l'Associació Educació per a l'Acció Crítica (EdPAC). També incorporen les dades de l' Observatori Català de la Joventut.

# data[].attributes.attachment_link.title
L'Institut Català de les Dones impulsa la prevenció de les violències sexuals entre joves a través del teixit associatiu juvenil

# data[].attributes.attachment_link.description
L'ICD i el Consell Nacional de la Joventut de Catalunya han signat un conveni de col·laboració per avançar en prevenció i detecció de les violències masclistes Les actuacions se centren en la prevenció de les violències masclistes en les xarxes socials i la sensibilització i educació sobre els drets sexuals i reproductius

# data[].attributes.headline
Un premi més que merescut a la gran Jane Goodall per la seva defensa del medi ambient 

# data[].attributes.subject
Un premi més que merescut a la gran Jane Goodall per la seva defensa del medi ambient 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El premio reconoce la labor de protección del medio ambiente y su defensa por un mundo más justo y sostenible a través del Instituto Jane Goodall

El evento será el día 30 de octubre y se retransmitirá en streaming desde la web de la organización

Madrid, 29 de octubre, 2020. Con este premio, Greenpeace premia la lucha y el activismo en la defensa del medio ambiente de la etóloga Dra. Jane Goodall, fundadora del Instituto que lleva su nombre y Mensajera de la Paz de la ONU. Su trayectoria es un claro ejemplo de la importancia de la divulgación del mensaje ecologista y pacifista, valores compartidos con Greenpeace.

Este año 2020, protagonizado por una pandemia que ha visibilizado el desequilibrio y fragilidad de un sistema que prioriza beneficios a costa del deterioro del planeta, el premio a la Dra. Jane Goodall simboliza la importancia de generar cambios a través del trabajo de divulgación del que ella es un claro ejemplo por su compromiso ético con un mundo más justo y sostenible.

El premio Artemio comenzó en 2013 como homenaje a uno de los pioneros del ecologismo en España: Artemio Precioso. Además de uno de los fundadores de Greenpeace, Artemio fue un activista ambiental y luchador por los derechos más básicos de las personas.

Los premios se conceden cada dos años. El escritor Manuel Rivas fue el primer premiado y a él le siguieron el periodista Gustavo Catalán Deus, el profesor de Economía Aplicada y fundador de Justicia i Pau, Arcadi Oliveres y el humorista gráfico y escritor Forges. En la última edición de los premios, en 2018, la activista medioambiental Berta Cáceres, asesinada en Honduras por defender los derechos del pueblo lenca, recibió el premio que recogió su hija Laura Zúñiga Cáceres.

Este año por las restricciones de la COVID, celebraremos el acto de entrega online con la participación de la Dra. Jane Goodall. Será el viernes 30 a las 19.00 hora peninsular y se podrá seguir en streaming desde la web.

# data[].attributes.attachment_link.title
Greenpeace concede el premio Artemio Precioso a la Dra. Jane Goodall

# data[].attributes.attachment_link.description
El premio reconoce la labor de protección del medio ambiente y su defensa por un mundo más justo y sostenible a través del Instituto Jane Goodall El evento será el día 30 de octubre y se retransmitirá en streaming desde la web de la organización Madrid, 29 de octubre, 2020.

# data[].attributes.headline
Figures importants de l'ecofeminisme que mereixen ser escoltades

# data[].attributes.subject
Figures importants de l'ecofeminisme que mereixen ser escoltades

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En España hay cinco millones de mujeres rurales. Según el INE, el 40% de las mujeres que se fueron de poblaciones pequeñas (<1.000 habitantes) tenían entre 16 y 44 años. Un tercio de las mujeres de las que se han quedado superan los 65 años. Nuestros pueblos tienen una población masculinizada y envejecida.

Sufren doble brecha: la de ser mujer (brecha de género) y la de vivir en el medio rural (brecha urbano-rural). Una realidad que condiciona su permanencia en el medio rural y su incorporación al mercado de trabajo o una incorporación con un trato desigual.

Las mujeres rurales son clave para afrontar la despoblación y para asegurar una transición ecológica justa. La ONU advierte que las discriminaciones que sufren mujeres, minorías étnicas, el colectivo LGTBIQ+ y la población rural impedirán que se logren los ODS en 2030.

En el Día Internacional de las Mujeres Rurales, queremos presentarte a cuatro mujeres rurales distintas. Porque no hay un modelo único de mujer, pero todas comparten la realidad de ser mujer y de ser rural. A todas les hemos hecho dos preguntas complejas y concretas: a qué problemas se enfrentan y qué demandas específicas tienen para las mujeres rurales.

Belén Verdugo es agricultora ecológica desde 1990. Vive en Piñel de Abajo (Valladolid), en un pequeño municipio de la vaciada Castilla rural. Ha sido presidenta de CERES, la Confederación de Mujeres del Medio Rural, trata de aprender para ir construyendo un mundo más ecofeminista y así lo muestra en el Foro Feminista de Valladolid.

Como problema destaca... "Las mujeres del medio rural somos diversas y fuertes, aunque también hay resignación y desinterés por evolucionar. En parte debido al envejecimiento y falta de oportunidades y en parte debido a la invasión cultural de los medios que entran en las pantallas de todos los hogares, que colonizan con sus imágenes consumistas urbano-centristas. Las instituciones han colaborado en mantener los estereotipos".

Demanda específica para las mujeres rurales... "Hay mujeres del mundo rural que dicen que hay poco que celebrar. Hay una celebración oficial muy dirigida por las administraciones y que vale para hacerse fotos y dar algún premio. Pero también hay un espíritu reivindicativo que nos lleva a seguir exigiendo un sistema agroalimentario sostenible con igualdad entre mujeres y hombres. Queremos que se acabe con la discriminación sobre las mujeres en la PAC. Que se actúe con la Ley de Desarrollo Sostenible del Medio Rural, sobre la gobernanza, para el empoderamiento de las mujeres en paridad. Y que la agroecología feminista sea una realidad en un futuro que se construye para poner la vida en el centro".

Verónica Sánchez forma parte de la Asociación La Varagaña, Agroecología y Género y es socia de Kikiricoop, donde realizan la "Asturcilla", una crema de avellanas al cacao para untar elaborada con mucho cariño con ingredientes ecológicos y de comercio justo.

Como problema destaca... "La escasez de servicios públicos, que es uno de los que más afecta a las mujeres por la injusta división de los trabajos de cuidados. En muchos casos tiene como consecuencia la triple jornada de las mujeres rurales, que tienen un trabajo asalariado, un trabajo de cuidados y un trabajo en el campo (huerta, cuidado de animales, etc).

También sufren por la ruralfobia, la falta de consideración del mundo campesino tanto a nivel político como a nivel de las representaciones colectivas que muchas veces son negativas e invisibilizan muchos de los aspectos positivos del mundo rural, especialmente a las mujeres y sus luchas. La juventud padece de la falta de referentes ya que se considera que una vida de éxito es una vida eminentemente urbana".

Demanda específica para las mujeres rurales... "La falta de transporte público en las zonas rurales, que es prácticamente inexistente, condiciona la vida y eso es un atentado contra la equidad de género también. Quienes más sufren por la falta de transporte público son las personas que no disponen de un transporte privado (un coche o permiso de conducir...), que por lo general son mujeres y de una cierta edad".

Laura Martínez tiene una explotación de ganadería extensiva con 130 cabras en la sierra de Madrid (Bustarviejo) y con su leche elabora y vende diferentes tipos de quesos y yogur desde la Quesería La Caperuza. Además, trabaja teniendo como premisas el bienestar animal y la sostenibilidad del medio ambiente. Pertenece a Ganaderas en Red.

Como problema destaca... "La falta de credibilidad y de creer en la profesionalidad de la mujer y la invisibilización de nuestro trabajo en el sector ganadero y el mundo rural".

Demanda específica para las mujeres rurales... "Más predisposición por parte de la administración para ayudar realmente a las ganadería familiares y a la visibilización de la mujer en el mundo rural".

Mar Garrote es educadora y campesina, cultiva alimentos en una huerta en Zeberio (Bizkaia) que vende en circuitos cortos, en grupos de consumo y pequeñas tiendas. Forma parte del proyecto colectivo Maskilu, una conservera agroecológica y del colectivo de mujeres baserritarras Etxaldeko Emakumeak, desde ponen en práctica la soberanía alimentaria y el agroecofeminismo.

Como problema destaca... "La mirada hacia las mujeres rurales, muchas veces solo recae en días como hoy, en ocasiones desde una mirada un tanto folclórica, en otras como mujeres emprendedoras o empresarias, a veces desde una mirada bucólica del campo pero llena de estereotipos... Echamos de menos políticas públicas que atajen las dificultades y creen alternativas reales donde vivimos. Como mujer campesina, no hay facilidades para instalarse en el sector primario desde un modelo agroecológico. Es difícil vivir en el campo y desde la tierra desde un modelo campesino frente a un modelo agroindustrial, que acapara casi todo. Y te encuentras que se hace política desde una mirada urbana".

Demanda específica para las mujeres rurales... "La soberanía alimentaria es nuestro objetivo, y el camino para conseguirlo lo llamamos agroecología. Las campesinas somos menos del 3% de la población, necesitamos hacerlo toda la sociedad. Tenemos que empezar a preguntarnos: ¿De dónde viene la comida? ¿Quién la cultiva? ¿Cuáles son los retos en la producción, en la distribución, en el consumo y en nuestros hogares? No solo tenemos que exigir políticas públicas alimentarias que sean sostenibles, que cuiden al planeta y la economía local, también tenemos que organizarnos y tejer alianzas con otros movimientos. Creemos que la soberanía alimentaria y el feminismo tienen que ir de la mano porque este modelo campesino quiere poner la vida en el centro".

Ante la emergencia climática y la crisis de biodiversidad la dinamización rural es clave. La sostenibilidad social, ambiental y económica del medio rural necesita del arraigo de mujeres.

¡¡¡Gracias Belén, Verónica, Laura y Mar!!!

# data[].attributes.attachment_link.title
4 voces en el Día de las Mujeres Rurales

# data[].attributes.attachment_link.description
En España hay cinco millones de mujeres rurales. Según el INE, el 40% de las mujeres que se fueron de poblaciones pequeñas (<1.000 habitantes) tenían entre 16 y 44 años. Un tercio de las mujeres de las que se han quedado superan los 65 años. Nuestros pueblos tienen una población masculinizada y envejecida.

# data[].attributes.headline
María Blanchard, un referent de la pintura cubista 

# data[].attributes.subject
María Blanchard, un referent de la pintura cubista 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La línea vital de María Blanchard (Santander, 1881-París, 1932) está diseñada con un trazo doliente. Es, quizás, la mejor pintora cubista de nuestro país. La "Frida Kahlo española". Amiga íntima de Pablo Picasso, Juan Gris o Diego Rivera en la bohemia parisina de inicios del siglo XX. Una artista capaz de dibujar una "vida apasionante" desde el destierro íntimo al que le lleva una enfermedad degenerativa. Y olvidada por la historia. Una biografía velada que alumbra la novela Como una sombra, del periodista Baltasar Magro, publicado por Alianza Editorial.

'Invitadas' y humilladas: la exposición más importante del año retrata las vergüenzas del patriarcado y del Prado

"Ha sido la gran olvidada en la Historia del Arte", sentencia el escritor. Porque "María Blanchard fue casi borrada del mapa después de su muerte". Y, aunque los expertos subrayen su trayectoria -"no son tan ignorantes", dice-, "el público aún la desconoce".

Por eso Magro ha construido un texto de corte histórico, para rescatar a una mujer postergada al cajón de la desmemoria. Cita un ejemplo. "El Museo del Prado reivindica estos meses en su exposición a las artistas que tenía en sus fondos y nunca fueron expuestas como se merecían. Con esas pintoras se hace justicia", alega. Nunca ocurrió antes con Blanchard.

La originalidad de la pintora cubista "dejó una huella indeleble en las vanguardias artísticas" aunque sume páginas de desconocimiento. Un olvido que repara Como una sombra. "Lo ocurrido con María Blanchard entra en el terreno de las carencias culturales que existen en España, a niveles de auténtico escándalo, y del ancestral menosprecio a la capacidad de las mujeres para la creatividad artística", firma Baltasar Magro.

La "dulce sombra" de un "animalito asustado"

Un "animalito asustado en un rincón", o una "dulce sombra". Así describía el poeta Federico García Lorca a María Blanchard. Desde la amistad compartida. Y desde la disidencia participada: su cuerpo, deforme a merced de una enfermedad degenerativa, "le atrajo desde niña burlas y desprecio".

"En el París de la bohemia era una mujer con un físico doliente y deforme que rompió barreras", explica Baltasar Magro. "Para algunos fue la mejor pintora cubista, la representante más genuina del movimiento", continúa. Ramón Gómez de la Serna dijo de ella que fue "la más grande y enigmática pintora de España".

"Pablo Picasso, Juan Gris o Diego Rivera fueron sus amigos, ellos y otros artistas, junto a la crítica del momento, reconocían la extraordinaria aportación de María Blanchard a la renovación del Arte", en palabras del autor. El relato novelado despeja ahora "algunos de los enigmas que rodean a esta deslumbrarte artista cuya vida fue un misterio".

La "Frida Kahlo española"

"Lo es, a pesar de las diferencias", dice Magro. La comparación razonable sitúa a María Blanchard como la "Frida Kahlo española". Las dos mujeres "se identifican por el sufrimiento debido a sus heridas físicas" aunque arrastren diferencias artísticas.

"Blanchard no se dedicó a pintar autorretratos como hizo la mexicana. Frida Khalo ha tenido mucho marketing del que ha carecido la cántabra", según Magro. Con Diego Rivera forma "la historia de una gran amistad, compartieron muchas cosas y se influyeron el uno al otro como pintores durante muchos años. La relación de Rivera con Frida Kahlo fue de otro tipo".

"María Blanchard llegó a París con humildad, sin grandes ambiciones, con deseos de aprender en el lugar y en el momento en el que había que estar", cuenta el autor. París bullía en "un inmenso ejército de ilustres artistas, novelistas, poetas, músicos y pintores que revolucionaron el mundo del arte".

La pintora cubista "pronto se convirtió en una pionera, una renovadora del arte aceptada y valorada por la crítica, sus colegas y los marchantes", sostiene. Atada a "una humanidad desbordante" que la acercaba a "los parias de la sociedad, mendigos, prostitutas, pobres y tullidos, a quienes abría las puertas de su casa, alimentaba, daba cobijo y retrataba con sensibilidad y respeto".

La huella "indeleble" de Blanchard queda en las vanguardias artísticas. Pero sigue "a menudo ignorada", sometida al olvido. "Es inexplicable, injusto y fruto de un desamor hacia ella que llevó incluso hasta atribuir algunas de sus obras a otros pintores de alta cotización. ¿Machismo en la historia y en el mercado del arte? Eso es lo más probable", confiesa.

# data[].attributes.attachment_link.title
María Blanchard, la "Frida Kahlo española" que el machismo enterró en la Historia del Arte

# data[].attributes.attachment_link.description
La línea vital de María Blanchard (Santander, 1881-París, 1932) está diseñada con un trazo doliente. Es, quizás, la mejor pintora cubista de nuestro país. La "Frida Kahlo española". Amiga íntima de Pablo Picasso, Juan Gris o Diego Rivera en la bohemia parisina de inicios del siglo XX.

# data[].attributes.headline
Festival de cinema dedicat al talent femení 

# data[].attributes.subject
Festival de cinema dedicat al talent femení 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Avui s'inicia a Madrid un interessant festival dedicat al talent femení, Cine por Mujeres, que durarà fins al 15 de novembre i que presentarà diversos títols d'estrena internacionals. Aquest any, atesa l'excepcionalitat de la situació, a més del certamen presencial, els seus responsables han decidit oferir-ne una versió online a través de la plataforma Filmin, amb films de la secció oficial i les paral·leles, però també retrospectives. Una selecció de mig centenar de pel·lícules que podrem disfrutar també aquí des de casa.

La secció oficial

De la secció oficial es projecten set títols, entre els quals figura la finlandesa sobre una dona que rep una proposta de matrimoni d'un emigrant amb una filla per aconseguir asil al país. Ella planeja marxar a Noruega per iniciar una vida, però quan coneix la noia dubta si ajudar-la. L'eslovena History of love tracta d'una jove que, després de perdre la mare, indaga en la seva vida i se submergeix en un món d'al·lucinacions. Per la seva banda, la coreana The house of us està protagonitzada per tres nenes que tenen problemes familiars i socials, i per això decideixen emprendre un imprevisible viatge.

L'afganesa The orphanage pretén mostrar una visió positiva del país amb una història simple i universal. El protagonista és un adolescent que és internat en un orfenat a finals dels 80. El director del centre estimula la competitivitat entre els reclosos mitjançant activitats com els escacs i s'emporta els millors jugadors a Moscou perquè puguin participar en una competició. Systemsprenger arriba d'Alemanya i retrata una nena de nou anys molt rebel que no vol acceptar les normes socials i rebrà l'ajuda d'un especialista en la gestió de la ira. Una altra noia poc convencional és la italiana , una altra inadaptada que trobarà al circ una sortida per a la seva vida. Finalment, la kosovar Aga's house se centra en un noi que viu amb un grup de dones a les muntanyes i que pretén trobar el seu pare desaparegut.

Propostes europees i llatinoamericanes

Polònia n'és el país convidat aquest any i podem veure online dues propostes seves: el documental , sobre la ideòloga d'una organització terrorista a Sri Lanka que pretén localitzar els seus antics camarades per escriure un llibre sobre aquella lluita, i El puente de hierro, un drama romàntic sobre un capatàs de mina que és l'amant de la dona del seu millor amic fins que un succés inesperat canvia les seves vides. Una altra de les seccions és Creadoras destacadas, de la qual es pot veure el documental alemany Beyond the visible, Hilma af Klint, que pretén donar a conèixer el treball d'una pionera de l'art abstracte oblidada per la història.

La Casa América col·labora amb el cicle Inéditas desde Bolivia y Costa Rica i mostra dos treballs: La tonada del viento, sobre l'amistat entre un nen camperol bolivià i un orfe xilè que coincideixen en un orfenat i decideixen emprendre un viatge per l'altiplà, i Ceniza negra, en què una jove d'un poble costaner caribeny ha de decidir si ajuda o no el seu avi, la seva única companyia, a morir. La principal retrospectiva està dedicada a la realitzadora i guionista francesa Céline Sciamma, de la qual es projecten tres títols ja estrenats: el seu debut Water lillies, sobre el despertar sexual de dues noies adolescents; (una nena de 10 anys que es fa passar per noi) i Girlhood, la banda de las chicas, en què una noia s'uneix a un grup femení que combina l'amistat i la llibertat amb la rebel·lia i la violència.

De l'Aràbia a Suècia

El cine àrab hi és present amb quatre cintes, algunes ja estrenades, com La candidata perfecta, que aborda en to lleuger, gairebé de comèdia, la situació d'una jove doctora que es presenta a unes eleccions municipals... a l'Arabía Saudí o Bar Bahar (Entre dos mundos), retrat femení que denuncia la situació de les dones que volen portar una vida independent a Israel per mitjà de dos joves palestines modernes, una advocada i una empleada que viuen a Tel Aviv i acullen a casa seva una noia àrab més tradicional que es casarà. La marroquina descriu el drama d'una jove soltera embarassada que és obligada a l'hospital a donar a conèixer la identitat del pare del nen abans d'alertar les autoritats. Finament, és un conte de fades palestí sobre tres germanes de l'aristocràcia que han d'intentar casar la seva neboda amb un cristià que estigui disponible.

Directores sueques recull quatre films recents d'aquesta nacionalitat com la ja estrenada Conociendo a Astrid, sobre la vida d'Astrid Lindgren, la creadora de Pippi Calzaslargas. entra al camp de la ciència-ficció descrivint els contratemps que pateixen els tripulants d'una nau espacial que viatja a Mart amb els últims supervivents de la Terra; Lucky one (El afortunado) explica els problemes d'un home a qui li canvia la vida quan ha de cuidar la seva filla adolescent. Finalment, narra l'amistat entre dos estudiants, filles d'emigrants de diferent condició social.

Les millors reposicions i activitats paral·leles

Filmin també ofereix un cicle, Operas primas, Coming of age, que recupera quatre esplèndids debuts: Las vírgenes suicidas, Persépolis, Mustang i Estiu 1993. Igualment permet veure alguns films destacats d'anteriors edicions, com les espanyoles Júlia Ist, Viaje al cuarto de una madre, Trenta lumes, Ana de día o la nord-americana (tot i que firmada per una madrilenya) Most beautiful island, l'alemanya La audición, l'argentina Los perros o les franceses La número uno o Próxima. Finalment, inclou una secció amb quatre documentals: La pionera (sobre la primera cineasta, Alice Guy-Blaché), Comandante Arian (centrada en una guerrillera que combat contra l'Isis) i dos retrats musicals: Vivienne Westwood: reina punk i Peret: Yo soy la rumba.

El certamen organitza també diversos actes paral·lels que es podran seguir online gratuïtament (prèvia inscripció). Es tracta de diverses taules rodones en les quals intervindran expertes en cada matèria i que versaran sobre com neix una pel·lícula, com van arribar a aquest sector, la direcció de fotografia o la tradició de dones cineastes a Alemanya. Un festival per descobrir la vàlua de les cineastes, cada vegada més puixants a les nostres pantalles.

# data[].attributes.attachment_link.title
El festival Cine por Mujeres de Madrid es pot disfrutar 'online'

# data[].attributes.attachment_link.description
Avui s'inicia a Madrid un interessant festival dedicat al talent femení, Cine por Mujeres, que durarà fins al 15 de novembre i que presentarà diversos títols d'estrena internacionals. Aquest any, atesa l'excepcionalitat de la situació, a més del certamen presencial, els seus responsables han decidit oferir-ne una...

# data[].attributes.headline
L'escriptora francesa, figura fonamental del feminisme, segueix vigent

# data[].attributes.subject
L'escriptora francesa, figura fonamental del feminisme, segueix vigent

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La Simone i la Zaza estan en plena adolescència quan descobreixen que la vida que tindran no serà ni tan fàcil ni tan bonica com havien imaginat. No són mil·lennials ni Generació Z, però la sensació que les recorre per dins probablement s'assembla molt a la dels joves que van irrompre al mercat laboral amb la crisi del 2008 o a la dels que ara acaben la universitat, en plena pandèmia. Són els anys 20 a França i les dues noies topen amb el pes de les expectatives familiars, de la incertesa del futur i de les convencions socials.

"¿M'he de passar la vida lluitant contra la gent que estimo?", es pregunta amb desesperació la Zaza, batejada com a Andrée a Les inseparables (Angle Editorial / Lumen). El llibre de Simone de Beauvoir (1908-1986), fins ara inèdit, relata l'amistat d'infantesa i joventut que l'escriptora i filòsofa va tenir amb Elizabeth Lacoin, Zaza, i que la va marcar la resta de la seva vida. La història real amaga les protagonistes sota dos noms ficticis: Zaza és Andrée i Simone és Sylvie. "La tràgica mort de Zaza als 21 anys la va colpir profundament. Mai no va deixar de reanimar la seva amiga mitjançant l'escriptura", explica la neboda de Beauvoir i hereva del seu arxiu, Sylvie Le Bon de Beauvoir. Han passat més de 100 anys des de les passejades de les dues amigues pels camps de Gagnepan, però gran part d'aquelles converses encara ressonen avui, com també ho fa tota l'obra que Beauvoir va construir al llarg de la seva vida.

La desigualtat a l'espai íntim

L'escriptora francesa, autora d' El segon sexe, és una de les figures fonamentals del feminisme i l'existencialisme, però són poques les seves obres que es poden trobar traduïdes al català. Per això estudioses i admiradores de la filòsofa celebren l'arribada de Les inseparables a les llibreries i reiteren la vigència dels seus textos. "Fa gairebé un segle i les dones encara ens sentim molt identificades amb l'obra de Beauvoir. El feminisme segueix igual de potent perquè no s'ha aconseguit el que es pretenia", indica Marta Segarra, catedràtica de literatura francesa i d'estudis de gènere a la Universitat de Barcelona. Beauvoir assenyala sense recança les desigualtats en l'espai privat de les dones, que segons Segarra "és on el feminisme té més feina, perquè és on costa més d'impactar". L'escriptora i dramaturga Araceli Bruch, autora del llibre Em sento estafada: una lectura de Simone de Beauvoir (Arola Editors, 2015), subratlla que Beauvoir "converteix la seva vida en reflexió personal" per, a partir de la pròpia experiència, "esperonar les dones a pensar-se a elles mateixes". A El segon sexe recalca la necessitat de les dones de construir-se a si mateixes, que després ha passat a la història amb la mítica frase "no neixes dona, t'hi tornes". Però ja als seus dietaris de joventut exposa "la idea de la construcció del jo i com ella escriu volent-se crear, inventar", diu Bruch.

Un bon exemple d'aquest anhel per fer-se a si mateixa es percep en l'impacte de la figura materna. Beauvoir va veure com la seva mare era víctima del tedi i la insatisfacció d'una vida com a mestressa de casa i va decidir que ella no seguiria aquest camí. La mare de Zaza, en canvi, obliga la seva filla a tenir el mateix destí. "Com sol passar, l'exvíctima es converteix en el botxí. Havent esdevingut mare, imposa la mateixa camisa de força a les filles", assenyala Sylvie Le Bon. Això va portar la filòsofa a lluitar des de ben aviat per assolir la independència econòmica i a reivindicar-la per les dones del seu entorn, bàsicament burgès. Aquest context lligava indefectiblement les dones al matrimoni i entenia que la solteria mai portarà a la plenitud.

El fantasma de tenir parella

Si bé els casaments tenen cada vegada menys protagonisme en la societat actual (a l'estat espanyol els matrimonis han caigut un 56% des del 1965), la proliferació d'aplicacions per trobar l'amor i els eslògans que les acompanyen demostren que encara no ens hem desfet de la idea que amb parella es viu millor que sol. "Un matrimoni de conveniència, sense amor, horroritza l'Andrée (Zaza). Però la Sylvie (Simone) té una força que li permetrà alliberar-se, mentre que una debilitat, una íntima contradicció impedirà que l'Andrée ho faci", apunta Sylvie Le Bon. L'escriptura de Beauvoir funciona com un mirall pensat per despertar consciències. A la novel·la La dona trencada dona veu a una esposa que s'enfronta a la infidelitat del marit. "En plena maduresa, el personatge es resisteix a la pèrdua del marit i de les filles", explica Bruch, que s'ha encarregat d'adaptar el text per al teatre. L'espectacle es va estrenar dijous al Teatre Nacional de Catalunya (TNC) i havia de representar-se durant tot el cap de setmana, però amb les noves restriccions pel coronavirus s'han suspès les funcions.

Zoom

"Reflecteix el patiment d'una dona que se sent buida perquè ha renunciat a tot per una família que pensava que la faria feliç", destaca la directora de l'espectacle, Francesca Piñón. És precisament en l'àmbit íntim on Beauvoir aprofundeix més per fer emergir els micromasclismes i l'empremta del patriarcat, encara enganxat en la societat d'avui. "Malauradament, quan tens fills renuncies a moltes coses. Malgrat que els marits s'hi esforcin, la qüestió dels nens encara la porten les dones", lamenta Piñón.

Una altra de les cotilles que Beauvoir ja assenyalava i que encara no ens hem tret de sobre és la pressió dels cànons estètics. "En comptes de deixar d'estigmatitzar la gent pel seu aspecte físic, ara s'ha inclòs els homes i ha anat en augment. S'exerceix una normativitat molt forta sobre els cossos, i això entronca ara amb la transfòbia", diu Segarra.

La invisibilitat de la vellesa

L'onada feminista dels anys 70 i les reivindicacions per canviar les lleis van agafar Beauvoir en plena maduresa. Segurament se la recorda molt més per la seva tasca activista en aquella època que no pas per alguns textos que va escriure aleshores i que, malgrat el pas del temps, parlen de l'actualitat. A l'assaig La vellesa exposa que "la diferència de tracte cap a la gent gran és fatal" i que "a partir d'una certa edat, les dones desapareixen del mercat sexual i es tornen invisibles per tot", subratlla Segarra. Enmig d'una pandèmia que ha posat a primera línia la quarta edat, les paraules de Beauvoir prenen encara més sentit.

"Ella va denunciar les violències de caire estructural sota el miratge de la feminitat", diu Bruch, que cita com a exemples l'avortament, la contracepció i el sostre de vidre per evidenciar que "les tesis beauvoirianes no s'han superat". D'aquella noia innocent i atònita davant les constriccions socials n'ha quedat ben poc, però en canvi és ben viu el llegat de la dona en la qual es va convertir, com també la lluita per la qual va decidir escriure.

+ Detalls

CINC LLIBRES FONAMENTALS DE BEAUVOIR
Una mort molt dolça (1964)
La mare de Beauvoir va ingressar a l'hospital per un trencament de fèmur i va acabar morint-hi d'un càncer no diagnosticat. A partir de les últimes sis setmanes de vida amb la seva progenitora, l'escriptora reflexiona sobre la relació entre mare i filla, les malalties terminals i la mort.
La dona trencada (1968)
Tres dones, tres fracassos. Beauvoir escriu sobre els perills de construir la pròpia vida a partir dels altres mitjançant les històries de tres protagonistes que, a partir de diversos detonants, lluiten per assolir la llibertat individual.
La vellesa (1970)
L'escriptora contraposa el tractament de la quarta edat de les societats primitives amb la modernitat per constatar que es degrada i es menysté la gent gran. Amb una mirada política contundent, Beauvoir reivindica els drets d'un col·lectiu que està, diu, apartat de la societat.
El segon sexe (1949)
Obra magna de Beauvoir, El segon sexe està considerada un dels pilars del feminisme. L'assaig parteix de la situació social de la dona, relegada a un segon pla, per denunciar les desigualtats professionals, els rols imposats a la llar, els sacrificis vitals en relació amb els homes i com tot plegat desemboca en una manca de llibertat.
Els mandarins (1954)
Guanyadora del premi Goncourt el 1954, és la novel·la més important de Beauvoir. A partir de la història de dos intel·lectuals a la França de la postguerra, l'escriptora reflecteix el desencís de l'època alhora que planteja qüestions existencials.

# data[].attributes.attachment_link.description
L'arribada a les llibreries de l'obra inèdita 'Les inseparables' demostra que l'obra de l'escriptora francesa continua vigent. Les desigualtats a la llar, la pressió pels cànons estètics i el tractament de la vellesa són temes pels quals Beauvoir ja va alçar la veu i que encara no han trobat solució

# data[].attributes.headline
Quantes dones afrodescendents segueixen sent invisibilitzades al món científic-tecnològic?

# data[].attributes.subject
Quantes dones afrodescendents segueixen sent invisibilitzades al món científic-tecnològic?

# data[].attributes.body
Taula rodona virtual ‘Dones afrodescendents i ciència‘

# data[].attributes.attachment_link.title
“El cielo no tiene límites” - Dones afrodescendents i ciència en el marc de la Biennal de Pensament

# data[].attributes.headline
Una conferència molt interessant sobre l'ecofeminisme

# data[].attributes.subject
Una conferència molt interessant sobre l'ecofeminisme

# data[].attributes.attachment_link.title
Diàlegs de Pedralbes: Què és l’ecofeminisme?

# data[].attributes.headline
Editorials ressalten les obres d'escriptores fantàstiques

# data[].attributes.subject
Editorials ressalten les obres d'escriptores fantàstiques

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Durant els anys 70 i 80, mentre Catalunya s'enfrontava a les esquerdes derivades del franquisme i la Transició, a l'Amèrica del Nord tres escriptores imaginaven mons amb gèneres no binaris, biologies mixtes i societats on la reproducció s'esclavitza. Ursula K. Le Guin (Califòrnia, 1929 - Oregon, 2018), Margaret Atwood (Canadà, 1939) i Octavia E. Butler (Califòrnia, 1947 - Washington, 2006) van donar forma a un corpus literari que fusiona feminisme amb fantasia i ciència-ficció i que ha necessitat quatre llargues dècades per convertir-se en un fenomen a Catalunya. Què ha fet que ara aquestes autores siguin mainstream i es col·loquin a primera línia de la indústria editorial?

D'entrada, la ciència-ficció i la fantasia han aconseguit vèncer els prejudicis que les condemnaven als marges dels gèneres minoritaris. "Hi ha una naturalització de la ciència-ficció, que es consumeix com qualsevol altra novel·la", explica la professora de literatura de la Universidad de Alcalá Teresa López-Pellisa, que està especialitzada en l'estudi de la ciència-ficció. López-Pellisa assenyala que el procés de visibilització del gènere als EUA va tenir lloc durant els anys 70, mentre que a Catalunya i a l'estat espanyol no va arribar fins a principis del segle XXI. "És una literatura envoltada encara de molts prejudicis, i té un punt marginal. Alguns encara creuen que va d'extraterrestres i de tecnologia, però no és així. Són llibres que plantegen un element innovador en les societats que coneixem", apunta López-Pellisa. El canvi en la mirada sobre el gènere ha estat propiciat en part "per l'impacte de plataformes de televisió com Netflix i HBO, que s'han convertit en trampolins d'aquestes històries", diu López-Pellisa. Això ha fet que els amants de la ciència-ficció i la fantasia "siguin primer espectadors i després lectors". La nova percepció del gènere també ha vingut impulsada per les editorials, que han deixat enrere les etiquetes i s'han bolcat a publicar les obres de les escriptores nord-americanes als mateixos catàlegs on es pot trobar narrativa realista. A més, López-Pellisa assenyala que el gènere "està entrant a l'àmbit acadèmic", fet que propicia "la seva introducció en el cànon" i "ajuda a normalitzar-lo".

Vigents i universals

L'editorial Raig Verd va començar fa dos anys l'ambiciosa aventura de rescatar l'obra d' Ursula K. Le Guin en català. Des d'aleshores n'ha publicat quatre títols (el cinquè, La costa més llunyana, arriba el 16 de novembre) i per a l'any vinent espera treure'n cinc més. "Le Guin era una de les grans absències de la producció en llengua catalana. No som una editorial de gènere, però l'hem reivindicat com una gran escriptora de la literatura universal. És un referent mundial", assegura l'editora de Raig Verd, Laura Huerga.

Amb la mateixa filosofia, l'editorial Mai Més va aconseguir els drets d'Octavia E. Butler i va engegar, l'any passat, un projecte per traduir-la al català. "Butler és una de les autores que ens ha captivat més, però també era una de les més difícils de trobar en català. El nostre catàleg havia de fer una feina de reparació cap a la figura de l'autora de ciència-ficció i fantasia", subratlla el coeditor de Mai Més Sergio Pérez. El segell ha publicat Alba, el primer volum de la Saga Xenogènesi, i el febrer de l'any vinent traurà la segona part. La previsió és que la tercera també arribi el 2021.

Reconeixement fins ara invisible

En un moment en què la ciència-ficció i la fantasia estaven capitanejades per homes, les obres de Butler, Le Guin i Atwood van obrir el gènere al feminisme i van eixamplar-ne els temes i l'abast. "Sempre hi ha hagut escriptores de fantàstic i ciència-ficció", diu López-Pellisa, que cita com a exemple la italianaChristine de Pizan, nascuda el segle XV. Però Butler, Le Guin i Atwood -juntament amb Joanna Russ i Pamela Sargent- van sacsejar el gènere amb prou força per aconseguir un prestigi i un reconeixement fins aleshores inexistents.

Com a dona afroamericana, Butler partia d'una doble discriminació que ha fet que, probablement, sigui la menys coneguda de les tres. "Ara escriptores afroamericanes contemporànies s'han encarregat de posar-la en valor com un dels seus referents clàssics", destaca Pérez. També Atwood -gràcies sobretot a la sèrie The handmaid's tale de la HBO- ha vist reviure els últims anys l'interès per les seves novel·les, i Le Guin ha guanyat volada al país des que han arribat les traduccions de Raig Verd al català.

Si bé cadascuna d'elles té una veu pròpia molt particular, entre les tres autores hi ha punts literaris comuns que les agermanen. "Totes reclamen una subversió o denuncien estructures de poder desigualitàries", diu López-Pellisa. La Gilead d'Atwood a El conte de la Serventa, per exemple, és una societat poc fèrtil que esclavitza les dones per garantir la reproducció dels poderosos. L'apropiació dels cossos de les mares que planteja l'escriptora s'ha utilitzat com una crítica a la gestació subrogada en l'actualitat. Le Guin impregna les seves obres d'una crítica ferotge al capitalisme i la destrucció del planeta, dues qüestions que avui estan, amb urgència, a l'ordre del dia. A Els desposseïts, l'escriptora idea un món alternatiu per a la humanitat i "busca els inconvenients d'aquesta alternativa, un exercici que no fa ningú més", diu Huerga.

A més, Le Guin omple les seves històries de temes universals com l'amor, el dolor, l'amistat i els defectes humans, i envolta totes aquestes qüestions de reflexions filosòfiques que parteixen del relat. "Ens descriu la realitat d'ara amb una precisió de cirurgiana i explora tot allò que és inherent en l'ésser humà, que fa 40 anys o ara és el mateix", afegeix Huerga. La literatura de Butler també ressona en l'actualitat, si bé ho fa enfocant cap a una direcció diferent. "Als seus llibres no hi ha invasions. Les trobades amb l'altre mostren la complexitat de la convivència i parlen de les diferències latents", apunta López-Pellisa.

L'editor de Mai Més afegeix: "No és estrany que ara es reivindiqui Butler amb el discurs de la integració afroamericana en la societat nord-americana. Aquest és l'eix vertebrador de la seva obra i un problema molt antic que fins ara no ens hem atrevit a treure del calaix i abordar a fons perquè era incòmode". De les tres, Butler és també l'escriptora que, segons Pérez, "té menys por de tractar la sexualitat de forma explícita" i que dibuixa figures masculines "que no són gens agradables, i amb les quals confrontar-se no és fàcil". Al cap i a la fi, a les tres escriptores nord-americanes els preocupaven temes comuns que 40 anys després no només no s'han resolt sinó que s'ha accentuat la urgència de solucionar-los. Això explica per què ara grans masses de lectors s'han abocat a llegir-les i obre la incògnita sobre com es rebran en el futur. La gràcia dels seus llibres, segons Huerga, rau en el fet que "més que explicar com estaven t'expliquen cap on volem anar". Aquesta peculiaritat, afegeix l'editora, fa que d'una manera o d'una altra no perdin pistonada: "Si anem a millor, d'aquí uns anys parlaran del present. Si anem a pitjor, seran més necessaris que mai".

Dues sagues que segueixen triomfant

El hype que va generar el 2005 la saga Crepuscle encara s'arrossega, com també ho fa el de la saga d' Els jocs de la fam, que va començar el 2008. Els útims mesos han arribat a les llibreries dues novetats que estiren els fils de les històries respectives. Stephenie Meyer ha llançat Sol de mitjanit (Fanbooks), en què capgira el relat vampíric per explicar-lo a través de la veu de l'Edward. El llibre destapa detalls d'aquella història d'amor impossible que va captivar milers de lectors arreu del món.

En paral·lel, Suzanne Collins reprèn el fenomen d' Els jocs de la fam amb Balada d'ocells i serps (Fanbooks), una nova entrega de la saga que lliga els destins de dos joves desconeguts.

El viatge màgic als orígens de Muriel Villanueva

L'escriptora Muriel Villanueva (València, 1976) s'ha mogut per tots els territoris literaris. És autora de novel·les per a adults com La gatera (Amsterdam, 2012) i Motril 86 (Proa, 2013), i també ha publicat dietaris, poemes, contes infantils i narrativa juvenil. Però és escrivint des de la mirada dels joves on sent que es transforma més. I justament en la seva última novel·la, Digueu-me Ju (La Galera, 2020), els canvis i les mutacions estan a l'ordre del dia. La història de Villanueva parla de la identitat i dels orígens a partir de la Judith, una noia que descobreix que va ser adoptada. Després de cometre un greu error a l'escola decideix viatjar fins al seu poble natal i conèixer les seves arrels. "La Ju està molt enfadada, té ràbia a dins que no sap d'on ve i que impacta sobre persones innocents. Hi ha enuigs que portem des del bressol i que arrosseguem la resta de la vida", diu Villanueva. La història està governada per una noia difícil, que "cau malament i ningú vol a la seva vida" i que protagonitza un episodi d'assetjament escolar. "Volia explicar una història per evidenciar que no hi ha bons i dolents, que les coses no són o blanques o negres. El perpetrador també és una persona que pateix", assenyala l'escriptora.

El gènere fantàstic es comença a descabdellar quan la Judith arriba a casa del seu avi, en un poble reconstruït al costat d'un pantà. Un noi cec envoltat de papallones, una vella sàvia i una balena guardiana de la vila submergida sota l'aigua acompanyen la Judith en un viatge a les profunditats de la seva memòria. La història s'embolcalla d'un entorn oníric i misteriós on la Judith té la possibilitat de reviure el passat en primera persona i d'experimentar en carn pròpia el mal que ha causat. "El salt cap al fantàstic és com fer un pas més enllà -explica Villanueva-. La fantasia permet intensificar, multiplicar les eines per narrar una història. Obre tot un ventall de possibilitats que eleven la intensitat de la representació artística".

# data[].attributes.attachment_link.description
Ursula K. Le Guin, Octavia E. Butler i Margaret Atwood van començar a escriure als anys 70 i 80, però fins ara no s'havien convertit en un fenomen a Catalunya. Editors i estudiosos de les seves obres desgranen què les agermana i què les fa rabiosament vigents en l'actualitat

# data[].attributes.headline
Primera agència de comunicació de dones al Kurdistan

# data[].attributes.subject
Primera agència de comunicació de dones al Kurdistan

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kurdistán. Amed - Hace dos años, la agencia JINHA comenzó a salir a las calles, a las miradas de las personas del mundo. A sus oídos y corazones. Nacía la primera agencia de mujeres en todo Kurdistán, Anatolia y Mesopotamia.

En 2013, Nora Cortiñas, de Madres de Plaza de Mayo-L.F, quien llegó a Kurdistán Norte para solidarizarse con las Bar?? Anneleri (Madres por la Paz), se abrazó con estas mujeres periodistas.

Sabemos que la distancia entre culturas, etnias y religiones son mentales, provocadas por medios de comunicación que sólo distancian con noticias que surcan la tierra hasta ponernos en lugar difíciles de llegar. Pero la comunicación real, la que dicen los pueblos, es muy otra y muy nuestra. Hablamos con Zehra Do?an, integrante de JINHA, con quien entendimos que su lengua kurda, prohibida en Turquía, es similar a nuestros pálpitos.
¿Qué significa JINHA?
JINHA significa agencia de comunicación de mujeres. La fundamos el 8 de marzo de 2011. En la agencia desde camarógrafas hasta entrevistadoras, y desde editoras hasta directoras de noticias, todas son mujeres. No empleamos entrevistadores que sean hombres, así cambiamos la percepción que acepta que estos trabajos son solamente para hombres. Somos herederas de luchas de las mujeres como Virginia Woolf, Rosa Lüxemburg, Clara Zetkin, Gurbeteli Ersöz, ?ilan Aras, Sakine Cans?z y fundamos la agencia con esta herencia. Por eso en la agencia seguimos luchando contra la mentalidad machista de hacer noticias.
¿Por qué solo mujeres en esta agencia de comunicación?
La agencia está formada sólo por mujeres. Hasta ahora, todo estaba hecho por hombres. O en las agencias mixtas las mujeres trabajaban bajo las órdenes de los hombres o forzadas a comportarse como los hombres. Las mujeres se convirtieron en varoniles. Y, por desgracia, las mujeres también hicieron noticias con un tono masculino. Pero nosotras, como JINHA, estamos en contra de esto. En un lugar donde existen los hombres, es imposible hablar de la muerte de mujeres hecha por hombres. Hay relaciones hegemónicas y una envidia en donde los hombres están. Nosotras, como periodistas feministas, pretendemos cambiar la perspectiva del periodismo que está dirigido por los hombres de todo el mundo. Hasta ahora, todas las noticias, del éxito de las mujeres a la violación y el acoso, fueron escritas por hombres de una manera masculina. Los medios de comunicación dan a conocer las noticias usando las palabras como "dama", "señora" en lugar de utilizar la palabra "mujer". Al mismo tiempo, los medios de comunicación masculinos usan los temas como "él estaba celoso y [por eso] la asesinó", "tuvo un ataque histérico", "ella llevaba una pollera corta y fue violada", "fue asesinada mientras ella estaba fuera durante la noche", "el marido celoso no pudo soportarla y la mató", esas palabras usan para divulgar las noticias relacionadas con la matanza de mujeres, como si los hombres siempre estuvieran en lo correcto en sus acciones.

Además, los medios de comunicación han utilizado un tono comercial, mientras que la divulgación de la noticia es la de una violación; ésa es la cara más fea. Por ejemplo, todas las noticias de las violaciones sexuales se dan a conocer diciendo las escenas de violación de las mujeres de una manera pornográfica, como si fuera una fiesta sexual para la mentalidad pervertida. Mediante el uso de estas historias detalladas, han servido, y aún sirven, para el patriarcado más que a la victimización de las mujeres. Desafortunadamente, hasta ahora, es casi imposible hablar de la existencia de cualquier medio convencional que se rompa a través de esta actitud. A pesar de que los medios alternativos prestan atención a la lengua usada, están sujetos a muchos errores ya que no tienen otros ejemplos que se rompan, aunque sea la tendencia principal. Es por eso que hemos establecido la agencia de noticias JIN, para cambiar el idioma utilizado por los medios de comunicación. Para la divulgación de la noticia siempre nos basamos en las declaraciones de las mujeres. Además, también estamos en contra del uso de los apellidos que desencadena el rencor de la continuación de la descendencia. Sólo usamos los apellidos en la parte de introducción de nuestras noticias. Continuamos sólo con el nombre de la persona. Durante la edición de las noticias, especialmente para las incidencias de violación, se utiliza un tono de disuasión y la historia menos detallada para no dar lugar y fomentar la participación de los hombres. Es posible contar muchos ejemplos como éste.

También prestamos atención al aspecto de la filmación; técnicamente parece algo pequeño, pero es muy grande en términos de ángulo de visión de la mujer. El ángulo de mirada masculina hegemónica utiliza el alto ángulo de disparo para demostrar que las mujeres están "abajo", pero los tiros a los hombres se usan desde un ángulo bajo, con el fin de demostrar que son majestuosos, transmitiendo a la audiencia un mensaje visual de la diferencia entre hombres y mujeres. También estamos en contra de esto. En nuestros disparos de cámara, el ángulo de la cabeza de las camarógrafas no tiene distinción entre hombres y mujeres. Esto lo hacemos por un mundo en el que no es necesario demostrar a alguien más abajo que el otro. Es por eso que todas nuestras empleadas son mujeres. No hay lugar para los hombres en una agencia de noticias que sigue una línea feminista.
¿Cómo es un artículo elaborado por una mujer, corregido por una mujer, publicado por una mujer?
Los artículos editados por las mujeres son siempre neutrales. Si hay una necesidad de tomar una posición, siempre es a favor de la víctima o de su derecho, o de lo que habla la verdad en el nombre de las personas. No estoy de acuerdo en discursos que dicen que los medios de comunicación siempre deben ser neutrales. Los medios de comunicación existen para el pueblo, hay que estar a favor de no legitimar que la gente sea de mentalidad monolítica. Desgraciadamente en Turquía la mayoría de las asociaciones de la prensa siguen existiendo bajo la monopolización de las potencias hegemónicas, debido a que son apoyados por las potencias hegemónicas. La mentalidad machista, monolítica y racista de las potencias hegemónicas se trató de imponer a las mentes de la gente a través de los medios de comunicación.

Es inevitable ver a las mujeres sexys de todos los principales boletines de noticias saliendo al aire en centros de noticias de la noche. El locutor presenta su sexualidad a la mentalidad patriarcal, a través de la cual su mirada se enseña en la mímica y en la ropa escotada. Por otro lado, a través de la divulgación de la noticia mediante un discurso patriarcal que reconoce las masacres [de mujeres] como algo cierto y que defiende a los asesinos, esto se convierte en un ejemplo aceptado. Hay sólo unos pocos canales que no siguen con decisión esta línea de noticias. Todos los demás son como he dicho. De hecho, para nosotras las noticias y la gente son importantes.

Al informar de la noticia, ellas no se exponen a sí mismas y sólo hacen su trabajo. Lo importante no es servir a los impulsos sexuales de los espectadores, sino transmitir la información que el público necesita saber y oír. Lo mismo ocurre con los medios de comunicación impresos. Aunque las potencias hegemónicas vienen con las leyes y los documentos que se justifican a sí mismos, cuando hay una violación de los Derechos Humanos, una mujer que tiene un reclamo para hacer noticias centrado en las mujeres, debe ponerse de pie en contra de ésta y debe revelar la realidad. De lo contrario, no sería posible hablar de periodismo centrado en la mujer.

Las mujeres periodistas no sólo hablan de la victimización de las mujeres, o de las noticias relacionadas con las mujeres, sino que también hacen periodismo para la sociedad y divulgan los logros de las mujeres, además de su victimización. Nuestro único objetivo es acercar a todas las noticias desde la perspectiva de la mujer.
En febrero la justicia turca dijo que Rosa Luxemburgo y Clara Zetkin eran del PKK, solamente porque ellas estaban en un cartel sobre el 8 de marzo. ¿Qué opinan ustedes?
La decisión de la justicia de Turquía acerca de que Rosa Luxemburgo y Clara Zetkin son miembros del PKK, sólo porque sus nombres estaban escritos en los carteles, fue una situación tragicómica.

En nuestra imaginación, un día después de que los kurdos declaran la autonomía democrática y ecológica, con una identidad de mujeres libres, resulta que estamos riéndonos con estos eventos históricos... Pero no, por ahora, no nos reímos. Nos enfrentamos con una justicia que no sabe nada acerca de la historia del mundo y, por desgracia, que no tiene suficiente bagaje cultural. Además, estos responsables son las personas más autorizadas para determinar el futuro del país. Ellos no son personas comunes y corrientes. Tienen la autoridad para hacer que las personas se pudran en la cárcel con una sola palabra, sólo porque son demócratas. Así que su ignorancia no es aceptable. Este ejemplo de Clara Zetkin y Rosa Luxemburgo, es sólo uno de los pequeños ejemplos de su ignorancia. Ahora, tenemos amigos que condenados a muchos años de prisión acusados de ser miembros de una organización terrorista, sólo porque tenían el libro "Así habló Zaratustra" de Friedrich Wilhelm Nietzsche.

Hay civiles que fueron condenados a 30 años de encarcelamiento, por decirle a un amigo en el teléfono "por favor trae las manzanas cuando vengas". Puedo sumar cientos de ejemplos como éste. Además de estas sentencias arbitrarias, también pueden matar arbitrariamente a las personas, como vimos durante las protestas en el parque Gezi, de Estambul. Estos incidentes pueden parecer interesantes y divertidos a la opinión pública mundial y a nosotras, como kurdas, si no fuera porque somos parte de ellos. Al principio puede parecer gracioso para nosotros también, pero por desgracia no es divertido en este momento.

Abdullah Öcalan es un héroe para muchos kurdos, pero en enero de 2012 mataron a tres mujeres kurdas en Paris. Ellas ahora son heroínas. ¿Por qué no hay tantas mujeres kurdas en las marchas, en las casas, en el pueblo?

Abdullah Öcalan es líder del PKK [Partido de los Trabajadores del Kurdistán] y del pueblo kurdo. Los kurdos fueron testigos de cómo se desarrolló la "primavera árabe" sin líderes, pasando en Oriente Medio a diferentes dimensiones de las potencias imperialistas. Son conscientes de la falsedad de las peleas sin líderes y reclamaciones no organizadas de los derechos. En este sentido, es aceptado por todos los kurdos el tener un líder que pide la autonomía democrática, con una ideología de la liberación de la mujer.

En tanto, las tres mujeres políticas que fueron asesinadas en París siempre fueron precursoras de la población kurda, como lo son ahora. Sakine Cans?z fue una de las fundadoras del PKK, y con ella las mujeres kurdas declararon que su organización dentro del PKK era autónoma. En este sentido, sería un error decir "ahora reconoces y haces de ella una heroína". Todos los kurdos ya saben quién es Sakine Cans?z. Lo que sus asesinos muestran es que esto es también conocido por ellos mismos. El asesino era una amenaza hacia las mujeres kurdas que han declarado el siglo 21 como el siglo de las mujeres. Los criminales querían una sombra sobre el reclamo de la libertad de los kurdos, pero se equivocaron. Los kurdos aún están detrás de su reclamo y siguen luchando. Otra cuestión es que usted ha dicho que las mujeres kurdas no son visibles y no estoy de acuerdo. Las mujeres kurdas en Turquía, como las del Movimiento de Mujeres Libres y Democráticas, luchan en las calles todos los días bajo la consigna de que "la sociedad no sería libre si las mujeres no lo son".

Las mismas mujeres kurdas se dieron cuenta de la revolución de las mujeres en Rojava [Kurdistán de Siria]. Durante las semanas anteriores declararon un Gobierno Autónomo Democrático en Rojava y se repartieron los tres cantones en los que las mujeres están gobernando. Porque las que se dieron cuenta de la revolución eran mujeres. A pesar de otros ejemplos en los que las mujeres fueron enviadas de vuelta a casa después de la revolución, las mujeres en Rojava están a cargo después de la revolución, abarcando así la lucha de las mujeres de todo el mundo. El mejor ejemplo de esto es la copresidenta del Partido de la Unión Democrática (PYD), Asya Abdullah. Las presidentas de las localidades también son ejemplos de esto. Por otra parte, estas mujeres no sólo son kurdas, también hay árabes, asirias, armenias y chechenias. Las mujeres están en la primera línea en todas partes de Rojava. Incluso para los problemas sociales, la gente va a las organizaciones de mujeres para pedir una solución.

Decir "las mujeres no son visibles" es erróneo. Las mujeres siempre han estado en una posición valiosa en la historia kurda, incluso en el feudalismo. El sistema que margina y monopolizó la identidad kurda también atacó sus valores. Ellos querían imponer sus políticas sexistas a los kurdos. Desafortunadamente tuvieron éxito en muchos términos. Pero nuestras mujeres han estado luchando contra estas políticas sexistas, en las calles, desde hace 30 años.
¿Hay una paz para ustedes? ¿En dónde? ¿En qué lugar?
Existe un proceso de paz, ya que tiene que existir. La gente no es la misma que antes. Ahora, la gente de Turquía,quieren la paz.

Si este proceso sólo se diera en Turquía, la paz ya se habría logrado. Pero las potencias imperialistas que comercializan en el sector armas impiden la paz.

Los poderes hegemónicos siguen una política de creación de conflictos entre las personas. Pasamos años con esta política. Los Estados nacionales se formaron en la región y luego la región fue testigo de muchas guerras religiosas y étnicas. Así que muchos de los valores fueron destruidos. Es por ello que para Turquía, los turcos y los kurdos deberían iniciar un diálogo, de lo contrario habría un caos muy grave y una guerra como nunca ha existido antes. Eso sería terrible. Nosotras, las kurdas, no queremos una guerra semejante. Hemos ofrecido la paz. La hemos ofrecido como siempre. Pero esta mano pacífica debe ser agitada de manera amistosa. El gobierno que está supervisado por las potencias imperialistas, tiene miedo de celebrar esta parte, y sólo por lo que a él le toca. Pero los kurdos no pueden soportar más esto porque han vivido en un conflicto desde hace muchos años y quieren detenerlo ahora. Estamos hablando de un pueblo cansado pero que resiste. Necesitamos una verdadera lucha democrática ahora. Y esto no pasaría sólo por la lucha de los kurdos, sino que todo el pueblo de Turquía debe unirse a esta lucha. Debido a que los efectos del destino son de todos los habitantes de Turquía, y esta lucha no es sólo por el interés de los kurdos. Los Estados Unidos y la Unión Europea no quieren poner fin a esta guerra porque ellos gobiernan la región a través de Turquía.

El nacionalismo es como el opio que adormece el cerebro de la sociedad. La mentalidad monolítica ha hecho que el opio del nacionalismo gobierne a la gente en Turquía con el fin de continuar con su política en la región. Mucha gente en Turquía tiene una actitud nacionalista y fascista. El discurso de "estamos perdiendo nuestro país" ha comenzado ya. No, el país no se va a ninguna parte. De hecho, el país se está convirtiendo en más potente con la solución. Pero, como he dicho, las potencias capitalistas están impidiendo la solución. Para no tener una guerra en serio, todo el mundo tiene que luchar contra ella en serio. La solución está muy cerca y siempre lo han estado. Está bajo nuestra nariz. Pero hay personas que no quieren ver eso. La solución nunca estuvo lejos. Debido a que los kurdos nunca quisieron dividir el país, sólo querían vivir con su propia voluntad y su identidad, en su tierra, por supuesto. El proceso de paz es muy importante en este momento y puede estar cerca, pero podemos hacer frente a una grave guerra civil, sólo con un pequeño error.
Hace un año estuvo Nora Cortiñas de Madres de Plaza de Mayo-LF en Amed/Diyarbakir, visitando y siendo solidaria con las Madres por la Paz. También se juntó con ustedes. ¿Cómo fue ese encuentro?
Cuando nos enteramos de que Nora Cortiñas, una de las madres de la Plaza de Mayo de Argentina llegó aquí, en seguida queríamos hacer una entrevista con ella. Llegamos un poco temprano para la cita. Entonces nos encontramos con una muy dulce madre con el pañuelo blanco en la cabeza, caminando junto con dos muchachos. Esta madre no era extraña para nosotras. Ella era como las Madres del Sábado [Madres de desaparecidos de Estambul], como las Madres por la Paz [Madres de desaparecido de Diyarbakir]. Su lucha y sus vidas comunes que tienen nos hacen familiares. Una vez más nos dimos cuenta de que no estábamos solas. Pero hemos querido que este vínculo no fuese sólo a causa de estas cosas. No queremos que los demás también vivan lo que hemos pasado por aquí. Porque ahora nos dimos cuenta del poder de los Estados imperiales. Eso era inquietante. Hicimos una muy buena entrevista con ella. Ella nos dijo que su lucha no era más que encontrar a su hijo desaparecido, que su lucha tiene ahora otra dimensión. Nos conmovió. Nora ha cubierto muchos kilómetros de distancias para llegar a esta tierra, con la imagen de su hijo colgado de su cuello, con el fin de apoyar a las mujeres que luchan por las mismas causas cada semana en las calles. Cada pedazo de esta historia, de esta manera, era sagrado para nosotras. Parecía una diosa con sus manos temblorosas y arrugadas mientras ella hablaba, su piel blanca y sus ojos romperse. Nora se convirtió en una diosa a través de su lucha. Esa mujer que apenas podía estar sola está facultada por su lucha. Ella ya no busca solo a su hijo. Nora es muy consciente de que ella tenía que hacer algo por todas partes en el mundo donde gobiernan los tiranos.
10 de marzo 2014

# data[].attributes.attachment_link.title
Desde Kurdistán, las noticias con mirada de mujer

# data[].attributes.attachment_link.description
"Somos herederas de luchas de las mujeres como Virginia Woolf, Rosa Lüxemburg, Clara Zetkin, Gurbeteli Ersöz, ?ilan Aras, Sakine Cans?z y fundamos la agencia con esta herencia. Por eso en la agencia seguimos luchando contra la mentalidad machista de hacer noticias".

# data[].attributes.headline
Editorials que aposten per autores amagades sota un pseudònim masculí

# data[].attributes.subject
Editorials que aposten per autores amagades sota un pseudònim masculí

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El més fàcil és dir que no hi eren. O que no tenien prou qualitat. Però les escriptores hi eren i, a més, n'eren moltes. Les seves històries travessen el desconeixement i els seus llibres tornen a les llibreries amb interès renovat disposades a passar la prova del cotó fluix. No totes van ser feministes militants, però el mer fet d'escriure, de mantenir una mirada esbiaixada i dura -calia ser-ho per atrevir-se a publicar- les converteix en pioneres, en dones amb històries per explicar.

En els últims temps, moltes editorials s'han dedicat a recuperar-les, és el cas de Seix Barral, que ha impulsat la iniciativa de publicar amb el seu veritable nom algunes de les autores amagades sota un pseudònim masculí que apareix guixat a la portada. Però, sens dubte, el segell que més i més incansablement ha treballat aquesta veta de mercat ha estat el sevillà Renacimiento, que ha portat a les llibreries la pràctica totalitat de les autores de l'exili, i molts altres noms coetanis. Els temps bufen a favor. Christina Linares, filla dels fundadors de l'editorial, i editora al seu torn, recorda a tall d'exemple que fa gairebé 20 anys Renacimiento va recuperar les magnífiques memòries de l'exiliada Concha Méndez i que només ara amb la reedició han aconseguit més receptivitat. "Jo noto que en els últims temps s'està encunyant un canvi de paradigma -diu-, des de l'editorial sentim que estem construint una genealogia en sintonia amb altres treballs que ens acompanyen". Seria el cas dels documentals de Tània Balló sobre Lasinsombrero, del qual s'està gravant la tercera entrega. També aposta no per una sola obra, sinó pel rescat integral de les autores.

El que segueix és tot just una breu selecció d'autores rescatades de l'oblit històric, marcades pels usos de l'època, l'exili i el masclisme que van deixar tantes dones que no vam arribar a conèixer fora de les classes de literatura a l'institut. "És que el cànon el van establir ells", recalca Linares.

CONCEPCIÓN ARENAL (Ferrol, 1820-Vigo 1893)

Més enllà d'anomenar carrers o inspirar monuments, el reconeixement intel·lectual de l'autora gallega ha hagut d'esperar més d'un segle i es consolida en la biografia que li va dedicar Anna Caballé el 2018 i que va obtenir el Premio Nacional de Historia. En el 200è aniversari del naixement de l'autora, quilòmetre zero del feminisme espanyol, Nórdica publica l'edició il·lustrada del seu assaig estrella, 'La mujer del porvenir' (1869), un al·legat a favor de l'educació de la dona, no en va Arenal va haver de disfressar-se d'home per acudir a les classes de dret a la Universitat de Madrid com a oient. En el volum també s'inclou un assaig posterior, 'La mujer de su casa', que aporta una perspectiva més "profunda", segons Caballé, a la idea de marginació social de la dona a la llar de la qual Arenal fa també responsables les mateixes dones, la qual cosa explica per què les feministes han trigat tant a fer-la seva.

MATILDE CHERNER (Salamanca 1833 - Madrid 1880)

Cherner va ser una prolífica escriptora, particularment de narracions històriques que també exploraven amb mirada crítica la situació femenina. Però aquesta idea va ser poc reconeguda en el seu moment, bàsicament perquè durant tota la seva vida es va ocultar sota el pseudònim de Rafael Luna. El terme 'novel·la' no s'ajusta del tot a 'Ocaso y luna', que ara recupera Seix Barral amb el nom original de l'autora.

CATERINA ALBERT (l'Escala 1869-1966)

Pot sorprendre que la gran escriptora de la literatura catalana (amb permís de Mercè Rodoreda) es trobi en aquesta llista de menystingudes. Albert, o més ben dit, Víctor Català, va desencadenar un escàndol sense precedents quan la seva obra de teatre 'La infanticida' va guanyar els Jocs Florals de 1898 i va descobrir la seva autora com a dona. Malgrat el prestigi de 'Solitud' (que aquest dijous arriba en versió teatral al TNC), faltaven molts inèdits de l'autora per recuperar, com la novel·la 'Un film, 3.000 metres', i molts dels contes escrits durant el franquisme reeditats ara en les seves obres completes (Club Editor). Caldria destacar també que les traduccions al castellà (Alianza, Lengua de Trapo) avui són introbables.

ELIZABETH MULDER (Barcelona, 1904-1987)

Filla d'una aristòcrata d'origen català assentada a Puerto Rico, on va viure la seva infància, Mulder va ser un esperit lliure i fascinant que va estudiar piano amb Enric Granados, va traduir Puixkin del rus i va escriure poemes primerencs. La mare va obligar Mulder a casar-se amb el seu amant (el de la mare) per tenir-lo a l'abast i el matrimoni -del qual s'alliberaria per la mort primerenca d'ell- la va mantenir apartada per un temps de la literatura. Va tornar a la literatura com a autora d'èxit en companyia del seu amant, l'atleta Ana María Martínez Sagi, la primera dona que va formar part de la junta directiva del Barça. De Mulder, Cuadernos del Vigía va recuperar el 2018 la seva novel·la 'La historia de Java' i aquell mateix any, Renacimiento va rescatar 'Una sombra entre los dos'.

LUISA CARNÉS (Madrid 1905-Ciutat de Mèxic, 1964)

El cas de Carnés és el d'una doble marginalitat. Per edat podria pertànyer a Lasinsombrero (als anys 20 treure-se'l en ple carrer va ser un acte de transgressió), un grup d'artistes i escriptores de la Generació del 27 entre les quals hi ha Rosa Chacel, Josefina de la Torre, María Teresa Léon i Concha Méndez, unes amb més renom que d'altres, totes elles educades filles de la burgesia. Però no. L'obrera i autodidacta Carnés va haver de guanyar-se la vida com a capellera (tot un símbol), cambrera i més tard periodista. Arran de l'èxit de la seva novel·la 'Tea room', Renacimiento va poder rellançar els contes de l'autora que ja eren al seu catàleg. Les últimes recuperacions són les seves memòries i la novel·la 'Natacha'. En totes brilla la seva prosa afilada i seca en la qual retrata la incorporació de la dona a la feina en els anys 30 des d'una perspectiva clarament social.

MERCEDES FORMICA (Cadis, 1913-Màlaga, 2002)

Que l'impuls feminista, en principi, hauria d'estar tant en l'espectre de l'esquerra com el de la dreta, dona fe la figura d'aquesta falangista que va evolucionar fins a postulats feministes, dels quals es va valer per impulsar en ple franquisme 66 reformes en el Codi Civil que no es van arribar a realitzar en temps de la República, com el fet que, davant una separació, la dona només podia abandonar el domicili del marit (Formica va aconseguir que es denominés 'conjugal') si es col·locava sota la vigilància d'un tercer escollit pel marit. Renacimiento aplega ara en un volum les seves memòries, 'Pequeña historia de ayer'.

FELICIDAD BLANC (Madrid, 1913-Sant Sebastià, 1990)

No, Blanc no va ser només la dona del poeta del règim Leopoldo Panero, que tots van descobrir per la seva reveladora audàcia comunicativa en el documental 'El desencanto'. Tampoc va ser només la matriarca dels germans, neuròtics i maleïts, Leopoldo, Juan Luis i Michi. Renacimiento ha recuperat recentment els seus contes complets, que va escriure als anys 50, i uns anys abans Cabaret Voltaire, també les seves memòries.

ELENA GARRO (Puebla, Mèxic, 1916-Cuernavaca, 1998)

Encara el 2017 es publicava una obra d'aquesta autora mexicana, filla de pare espanyol, amb una faixa en què se la presentava com a "dona d'Octavio Paz i amant d'Adolfo Bioy Casares". Una cosa bastant indignant si es té en compte que l'autodestructiva i complicada Garro (però no més que molts dels seus col·legues masculins) és un dels noms més indiscutibles d'un 'boom' que històricament la va excloure. Fins fa molt poc els seus llibres eren introbables, l'última novetat és l'edició que Alfaguara acaba de treure de la seva obra mestra, 'Los recuerdos del porvenir' (1963), enriquida amb textos de cinc autores contemporànies, entre elles Lara Moreno i Guadalupe Nettel. Com escriu aquesta: "Durant anys es va atribuir a Elena Garro una suposada bogeria i se la va tractar amb un menyspreu infinit".

I moltes altres més...

Junt amb les vuit seleccionades també podrien haver-se inclòs els noms de Concha Méndez, poeta i dramaturga, durant anys relegada a ser l'ombra del seu marit el poeta i impressor Manuel Altolaguirre, amb qui va compartir exili a Cuba i Mèxic, fins a la seva separació. Però també Clara Campoamor, a qui tothom coneix com a impulsora del sufragi femení, però ¿algú l'ha llegit? Sense oblidar Carmen de Burgos, que solia firmar els seus textos periodístics com a Colombine o Magda Donato, germana petita de Margarita Nelken, que va cultivar un periodisme 'gonzo' 'avant la lettre' al fer-se passar per malalta psiquiàtrica i internar-se a més de canviar la seva identitat per una delinqüent per ingressar a la presó i explicar-ho. O Mada Carreño de qui acaba de publicar-se la seva novel·la 'Los diablos sueltos', sobre la retirada republicana durant la guerra civil. O la catalana Mercedes Nuñez Targa, secretària de Pablo Neruda, que va escriure la seva experiència en un camp de concentració. O Elena Fortún, autora de divertides novel·les per a nens i de qui s'ha reeditat la introbable 'Celia y la revolución' (o la seva heroïna en la guerra civil) i s'ha recuperat la inèdita 'Oculto sendero', destinada a un públic adult, de tema homosexual amb ecos autobiogràfics.

# data[].attributes.attachment_link.title
La tornada de les escriptores silenciades pel masclisme

# data[].attributes.attachment_link.description
El més fàcil és dir que no hi eren. O que no tenien prou qualitat. Però les escriptores hi eren i, a més, n'eren moltes. Les seves històries travessen el desconeixement i els seus llibres tornen a les llibreries amb interès renovat disposades a passar la prova del cotó fluix.

# data[].attributes.headline
Un record per les pioneres del Heavy Metal a l'Estat Espanyol  

# data[].attributes.subject
Un record per les pioneres del Heavy Metal a l'Estat Espanyol  

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Malena y Belcebú. Huracán. Neurosis. Casandra. Pléyade. Mole. Viuda Negra. Azuzena Dorado. Joana Amaro. "Marilu".Salvo que seas un veterano seguidor apasionado de la escena del rock duro el heavy metal en nuestro país, estos nombres no te sonarán de nada. No te preocupes, es normal. Se trata de mujeres y bandas pioneras en el "underground metálico español" de los años 80 . Y un doble proyecto, llamado "Ellas son eléctricas" , se están encargando de recuperar su memoria.

Por un lado,se está terminando el sello Beat Generation, ha lanzado compañado de una documentada revista. En él se incluyen 11 canciones de diferentes grupos con presencia femenina y unas notas bibliográficas de cada uno de ellos, aparte de un contexto general sobre la situación del heavy metal en aquellos años. Son temas extraídos de maquetas grabadas entre 1982 y 1991 y ha contado con la colaboración de Gadir Records y Héroes de Culto para su elaboración. E n paralelo, también con el mismo nombre, un documental en este caso que sí llegaron a grabar discos entre los años 70 y 90. con numerosas entrevistas a algunas protagonistas de la época,

En ambos proyectos está implicado Paco Manjón , un especialista y coleccionista de rock duro y heavy metal. No es la primera vez que se embarca en trabajos de este tipo. Ha realizado otros recopilatorios parecidos, junto a Jesús "Gadir", como " Condenados al olvido", sobre grupos "maqueteros". O "Ladies of metal", otro especial de rock duro y mujeres. Para esta nueva iniciativa tiró de Alfonso, más conocido como "Enano", de Munster Records y Beat Generation.

"En ambos proyectos complementarios en los que coinciden varias de las protagonistas, quedan patentes las enormes dificultades con las que se toparon sus bandas simplemente por encuadrarse dentro un estilo convertido en maldito en España, independientemente de que fuesen ellas las que mandaban", señala Manjón a . cuartopoder

Para Manjón, "el heavy metal siempre ha sido un estilo masculino, pero como otros géneros". En el caso de las protagonistas de los proyectos, considera que han tenido un h ándicap doble, el de ser bandas con mujeres y además de rock duro underground " en un país en el que se le ponía el sanbenito de violento, zafio y machista" . En los textos que acompañan a la revista, Manjón recuerda las gruesas palabras que los críticos mediáticos de la época lanzaban contra el género. " Unas etiquetas puestas por los de siempre, los que movían la movida madrileña. En la revista q ueríamos contextualizar y desenmascararles un poco, inclu s o señalar que a lo mejor los machistas eran ellos porque nunca dieron oportunidades a este tipo de grupos", afirma.

"Han pasado 40 años, y esos grupos de la Movida siguen estando de alguna manera en el recuerdo y candelero pero en los grupos de rock duro no hay ninguna mujer referente mientras en otros estilos sí los hay. Esto es porque se han encargado un poco de echar por tierra el estilo calificándolo como machista, violento y zafio" , incide Manjón. Y añade: " No h u bo revista cultural en la que no dieran caña total a los grupos de rock duro. Eran completamente anulados, incluso los grandes como Barón Rojo y Obús", señala. Para el autor del proyecto, "es lógico que la conozca a estos grupos porque no pudieron salir de su búnker". Por ello, con este tipo de iniciativas pretenden "reivindicar que hubo muchas y muy buenas".

Documental, para finales de año

Leo Cebrián es la otra parte importante del proyecto. Periodista de profesión, ha colaborado con diferentes revistas especializadas. Junto a Manjón es el encargado del documental. "Iba a tener en principio otro nombre pero aprovechamos la estela del vinilo para meterlo todo en el mismo saco y las redes sociales son comunes", señala a este medio.

La pretensión es que el documental esté listo a finales de este año. Empezaron hace dos años viajando por todo el país para realizar las entrevistas. Están ya en la parte final: "Hemos entrevistado a todas las personas que tienen que estar en el documental. Hemos hecho un par de descubrimiento increíbles, de gente que estaba absolutamente perdida. Por ejemplo, la semana pasada estuvimos con una persona que no había entrevistado nadie en 35 años, la cantante de un grupo heavy de Valencia que se llamaba Tarántula. Se está montando y estamos en la fase final", afirma. Ya se han publicado muchos fragmentos como adelanto en las redes sociales.

"No queríamos hacer algo identitario, es un homenaje en positivo. Ha habido machismo en el heavy como lo ha habido en la sociedad en general. Y nosotros no lo rehuímos pero tampoco nos recreamos en ello. Sobre todo porque las declaraciones de las protagonistas van en un sentido distinto. Es un documental para darlas a conocer, porque realmente no las conoce nadie. Las conocemos quienes estuvimos metidos en el rollo. Pero fuera, es descorazonador que no se conozcan, ni siquiera Azuzena", añade Cebrián.

Azucena Martín-Dorado, más conocida como "Azuzena", es para Manjón, "la representante del heavy metal patrio por excelencia". Destacó en grupos como Santa o Huracán, cuyo tema homónimo se incluye en el vinilo. Falleció en 2005, por lo que en el documental cuenta con material en vídeo de la época gracias a varios de sus músicos y con el testimonio de su madre, Conchita Loren, quien fue vedette desde los años 60 y con la que Azucena llegó a coincidir trabajando en el famoso Molino Rojo de Barcelona durante los años 70.

Otros testimonios destacados que se incluyen en el documental son los de Joana Amaro, una cantante de Barcelona con cierto éxito; Carmen García, una de las cantantes pioneras de la mano del grupo Evo (y, como anécdota, hermana del también cantante Manolo García); Bet, del grupo Gárgola, Marilu, de Neurosis que llegó a colaborar con Barricada gracias a que El Drogas había escuchado a su banda; Ángeles Lago, de Crazy Cabuxa; Leonor Marchesi; Shelly, de Malena y Belcebú; Yoly, del grupo Caín; Daría Ras, de Frío; Lupe, de Sangtrait; Gaby, de The Val y la banda vitoriana Pléyade, entre otros.

El documental "se ha hecho sin muchos conocimientos de vídeo, la gente que lo está tratando está intentando que tenga una presencia semi-profesional", destaca Cebrián. "En función de qué tal quede daremos toda la difusión del mundo. Amo el underground pero lo odio a la vez, porque si no se difunde no se conoce ", añade. Además, lanzarán un formato físico, en DVD, porque hay muchos extras. El objetivo, dejar el mejor legado posible de nuestras pioneras del rock duro y "reivindicar que el heavy también era y sigue siendo cultura".

CUARTOPODER ACTIVA SU CAJA DE RESISTENCIA
Tras los acontecimientos de los últimos meses, cuartopoder ha decidido activar una caja de resistencia periodística donde cada uno aportará lo que pueda, desde 3€ hasta 200€. Hasta ahora nos financiábamos solo por publicidad, pero hemos decidido dar un paso hacia delante e ir a un modelo mixto donde el lector también pueda hacer aportaciones. Sin embargo, apostamos por mantener en abierto todos los contenidos porque creemos en la información como derecho de toda la ciudadanía. Puedes colaborar pinchando aquí.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Ellas son eléctricas", la historia olvidada de las mujeres pioneras del heavy metal español

# data[].attributes.attachment_link.description
Malena y Belcebú. Huracán. Neurosis. Casandra. Pléyade. Mole. Viuda Negra. Azuzena Dorado. Joana Amaro. "Marilu".Salvo que seas un veterano seguidor apasionado de la escena del rock duro el heavy metal en nuestro país, estos nombres no te sonarán de nada. No te preocupes, es normal.

# data[].attributes.attachment_link.title
15 D’OCTUBRE DIA INTERNACIONAL DE LES DONES RURALS

# data[].attributes.headline
Sessions sobre emprenedoria i lideratge femenins

# data[].attributes.subject
Sessions sobre emprenedoria i lideratge femenins

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Compromesa amb el talent femení, la Barcelona Expat Week dedica vàries sessions a les dones emprenedores, el lideratge en clau femenina i les associacions professionals per impulsar el networking entre dones.
Compromesa amb el talent femení, la Barcelona Expat Week dedica vàries sessions a les dones emprenedores, el lideratge en clau femenina i les associacions professionals per impulsar el networking entre dones.
Potenciar la presència de la dona en els negocis i en la comunitat d'emprenedors és un dels objectius de l'Ajuntament de Barcelona a través de programes específics de Barcelona Activa, la seva agència de desenvolupament econòmic. Per això, a la propera Barcelona Expat Week ha preparat vàries sessions protagonitzades per dones empresàries i emprenedores, perquè comparteixin la seva experiència i consells, mentre les assistents poden ampliar la seva xarxa de contactes a través d'aquesta nova plataforma virtual.

La importància de la teva xarxa professional

Sempre són importants les xarxes de contactes, però potser entre dones professionals encara més. Dimecres 21 podràs conèixer els beneficis del networking a través de vàries professionals expatriades establertes a Barcelona que pertanyen a associacions de dones líders a Barcelona, com Professional Women's Network, Eje&Con, Lean In Barcelona i 50 a 50. Una sessió que oferirà un espai de networking real i que segur t'ajudarà en els propers passos de la teva carrera professional.

Emprenedoria en femení

També dimecres 21 se celebrarà una sessió híbrida organitzada per Womanthon. Amb l'objectiu de donar visibilitat a la dona en l'entorn emprenedor, conèixer emprenedores expatriades a Barcelona i generar networking, la sessió començarà amb una taula rodona amb la participació de cinc dones emprenedores que han endegat els seus projectes professionals amb èxit, com Mar Alarcón, de Social Car i l'amfitriona Lynn Wong, d'Eventoplus. Després, hi haurà una activitat de coaching per tal d'oferir un aprenentatge real a les assistents i, per acabar, una dinàmica de networking.

A més, dijous 22 podrem conèixer de primera mà les trajectòries de vàries dones emprenedores d'origen asiàtic que s'han establert a Barcelona a través d'una taula rodona moderada per Gaëlle Patin Laloy, de Casa Àsia. Es tracta d'una sessió en format dinàmic i interactiu que també comptarà amb les preguntes del públic. Per participar-hi només cal registrar-se de forma gratuïta a través del web oficial i inscriure's a l'activitat.

# data[].attributes.attachment_link.title
Negocis i emprenedoria femenina a la comunitat internacional

# data[].attributes.attachment_link.description
Compromesa amb el talent femení, la Barcelona Expat Week dedica vàries sessions a les dones emprenedores, el lideratge en clau femenina i les associacions professionals per impulsar el networking entre dones. Compromesa amb el talent femení, la Barcelona Expat Week dedica vàries sessions a les dones emprenedores, el lideratge en clau femenina i les associacions professionals per impulsar el networking entre dones.

# data[].attributes.headline
Avui 15 d'octubre, celebrem el dia internacional de les dones rurals

# data[].attributes.subject
Avui 15 d'octubre, celebrem el dia internacional de les dones rurals

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Construyendo la resiliencia de las mujeres rurales a raíz del COVID-19

Las mujeres y las niñas están en desventaja en esta pandemia, un problema que se agrava más aún en las zonas rurales. Las mujeres rurales ya enfrentaban, y se enfrentan, a batallas previas específicas en su vida diaria a pesar de sus roles clave en la agricultura, el suministro alimentario y la nutrición. Ahora, desde el COVID-19 y las necesidades de salud únicas en áreas remotas, les es menos probable tener acceso a servicios de salud de calidad, medicamentos esenciales y vacunas. Las normas sociales restrictivas y los estereotipos de género también pueden limitar la capacidad de las mujeres rurales para acceder a los servicios de salud.

Además, muchas de ellas sufren de aislamiento, la difusión de información errónea y la falta de acceso a tecnologías críticas para mejorar su vida laboral y personal.

A pesar de todo ello, han estado al pie del cañón en la pandemia, incluso con un trabajo de cuidados del hogar no remunerado que ha ido en aumento.

Desde esta perspectiva, en las aldeas remotas, especialmente en las más marginadas, necesitamos medidas para aliviar la carga del cuidado y redistribuirla mejor entre mujeres y hombres.También necesitamos abogar por servicios e infraestructuras básicas suficientes (agua, salud, electricidad, etc.) para apoyar el trabajo doméstico y de cuidados productivo y no remunerado de las mujeres, que se ve agravado por la crisis.

La pandemia también ha aumentado la vulnerabilidad de los derechos de las mujeres rurales a la tierra y los recursos. Las normas y prácticas discriminatorias de género impiden que las mujeres ejerzan los derechos sobre la tierra y la propiedad en la mayoría de los países y las viudas de COVID-19 corren el riesgo de ser desheredadas. La seguridad de la tenencia de la tierra de las mujeres también se ve amenazada a medida que los migrantes desempleados regresan a las comunidades rurales, lo que aumenta la presión sobre la tierra y los recursos y agrava las diferencias de género en la agricultura y la seguridad alimentaria.

Las inversiones con perspectiva de género en las zonas rurales nunca han sido más críticas.

Es por ello que el tema de este Día Internacional de las Mujeres Rurales es "Construir la resiliencia de las mujeres rurales a raíz del COVID-19", para crear conciencia sobre las luchas de estas mujeres, sus necesidades y su papel fundamental y clave en nuestra sociedad.

La inestimable contribución de las mujeres rurales al desarrollo

Las mujeres rurales-una cuarta parte de la población mundial- trabajan como agricultoras, asalariadas y empresarias. Labran la tierra y plantan las semillas que alimentan naciones enteras. Además, garantizan la seguridad alimentaria de sus poblaciones y ayudan a preparar a sus comunidades frente al cambio climático.

Sin embargo, como señala ONU Mujeres, las campesinas sufren de manera desproporcionada los múltiples aspectos de la pobreza y pese a ser tan productivas y buenas gestoras como sus homólogos masculinos, no disponen del mismo acceso a la tierra, créditos, materiales agrícolas, mercados o cadenas de productos cultivados de alto valor. Tampoco disfrutan de un acceso equitativo a servicios públicos, como la educación y la asistencia sanitaria, ni a infraestructuras, como el agua y saneamiento.

Las barreras estructurales y las normas sociales discriminatorias continúan limitando el poder de las mujeres rurales en la participación política dentro de sus comunidades y hogares. Su labor es invisible y no remunerada, a pesar de que las tareas aumentan y se endurecen debido a la migración de los hombres. Mundialmente, con pocas excepciones, todos los indicadores de género y desarrollo muestran que las campesinas se encuentran en peores condiciones que los hombres del campo y que las mujeres urbanas.

# data[].attributes.attachment_link.title
Día Internacional de las Mujeres Rurales | Naciones Unidas

# data[].attributes.attachment_link.description
Las mujeres y las niñas están en desventaja en esta pandemia, un problema que se agrava más aún en las zonas rurales. Las mujeres rurales ya enfrentaban, y se enfrentan, a batallas previas específicas en su vida diaria a pesar de sus roles clave en la agricultura, el suministro alimentario y la nutrición.

# data[].attributes.headline
Reconeixement de les dones en l'àmbit tecnològic

# data[].attributes.subject
Reconeixement de les dones en l'àmbit tecnològic

# data[].attributes.body
http://politiquesdigitals.gencat.cat/ca/detalls/Noticia/201013_Premis_DonaTIC

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els Premis Dona TIC, impulsats per la Conselleria de Polítiques Digitals de la Generalitat reconeixen el talent i lideratge de les dones en el sector tecnològic.

De les 85 candidatures presentades enguany, el jurat va seleccionar sis semifinalistes per a cada categoria i el comitè d'honor va triar a la finalista i a la guanyadora de cadascuna.

La sisena edició dels premis ha distingit a les ingenieres Marta Guardiola i Meritxell Bautista, premi Empresària. Sandra Sans; la investigadora Carme Torras; la divulgadora Cristina Steegmann; l'experta en intel·ligència artificial Verònica Boldón; les estudiants STEAM Andrea Querol i Agnès Malé i

A més, en la categoria d'Iniciatives Referents, l' Associació Espiral, Educació i Tecnologia, ha estat reconeguda pel programa ' Technovation Girls', un projecte social adreçat a noies d'entre 10 i 18 anys per ajudar a incrementar la participació femenina en l'àmbit tecnològic. La darrera edició ha aplegat al voltant de 400 nenes.

Les guardonades han rebut els premis de la mà del conseller de Polítiques Digitals, Jordi Puigneró, en un acte virtual (a través de FibraCAT i el canal de YouTube del departament) i presencial aquest dimarts 13 d'octubre al Palau de Pedralbes a Barcelona coincidint amb la celebració del Dia Ada Lovelace, la primera programadora de la història.

Més dones i talent al sector TIC

El conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró, ha estat l'encarregat d'inaugurar l'acte de lliurament dels IV premis DonaTIC. "No només volem dones al sector TIC, les volem en posicions de poder", va pronunciar Puigneró, que ha recordat com els premis es van crear fa sis anys i en l'edició d'enguany "s'ha triplicat" el nombre de candidatures.

Una dada significativa que va afegir el conseller és que a l'Estat espanyol només el 30% de les persones que treballen a l'àmbit tecnològic són dones i d'aquestes, el 8,3% de les treballadores estan en posicions de poder.

També ha assenyalat que el seu departament ha tret una a través del d'entre nova línia d'ajuts Pla DonaTIC 15.000 i 35.000€ per impulsar l'emprenedoria i el lideratge femení en l'àmbit tecnològic.

L'acte de lliurament de premis també ha comptat amb la investigadora Clara Prats, del grup de recerca de biologia computacional i sistemes complexos de la UPC; Núria Salan, científica i presidenta de la Societat Catalana de Tecnologia i Anna Mercadé, directora de l'Observatori Dona Empresa Economia de la Cambra de Comerç de Barcelona i presienta de l'Associació 50/50.

Aquí us deixem un recopil·latori dels tuits més destacats:

# data[].attributes.attachment_link.title
Les guanyadores dels IV premis DonaTIC 2020

# data[].attributes.attachment_link.description
Els Premis Dona TIC, impulsats per la Conselleria de Polítiques Digitals de la Generalitat reconeixen el talent i lideratge de les dones en el sector tecnològic. De les 85 candidatures presentades enguany, el jurat va seleccionar sis semifinalistes per a cada categoria i el comitè d'honor va triar a la finalista i a la guanyadora de cadascuna.

# data[].attributes.headline
El premi Nobel de Química 2020 atorgat a dues científiques

# data[].attributes.subject
El premi Nobel de Química 2020 atorgat a dues científiques

# data[].attributes.body
Pensada per compartir notícies i dades rellevants amb dones com a protagonistes per tal de visibilitzar el seu paper en la societat.

# data[].attributes.headline
Comencem amb una notícia sobre una esportista hospitalenca

# data[].attributes.subject
Comencem amb una notícia sobre una esportista hospitalenca