# data[].attributes.body
Les MTS són infeccions de transmisio sexuals. Poden ser causades per virus, bacteries i paràsits. Contagiar vol dir transmetre la malaltia d'una persona a una altra.

# data[].attributes.body
Sintoma: Es un problema físic i mental que pot presentar en una persona, que indica una malatia o afecció. Que no es poden observar en exàmens mèdics.
Tractament: Es un conjunt que és fa servir per alleujar o curar una malaltia, que es comú a les medicines.
Cura: Es una aplicació que es coneix com un consell per aïllar o afeblir una ferida.

# data[].attributes.body
Les MTS si que presenten símptomes clars que comporten infeccions de virus com el VIH, pus per la uretra o fluix vaginal,si surt una nafra (ferida) o berrugues als genitals, si hi ha als ganglis inflamats o picor als genitals. No totes tenen tractaments, com per exemple la sífilis i el Virus del Papiloma Humà (VPH). Les conseqüències de no s'acabarr un tractament són que siguin croniques i tinguin que prendre medicaments cada temps o depenent de la malaltia pots acabar mort. No hi ha cures per a totes, per exemple: el Herpes i el (VPH) no tenen cura. Cambis al orinar, ardor o picantor a la zona vaginal, o dulor a al sexe mes freqüent en les noies i un del símptomes més elevats de la MTS.

# data[].attributes.body
Es l'agent causant de la gonorrea.

# data[].attributes.body
S'adquireix per relacions sexuals amb una persona infectada.
La transmissió de la uretra d'una dona a un home es del 20%, però la transmisssió d'un home a una dona puja las 50-70%.

# data[].attributes.body
Els símptomes hi apareixen aviat, produïnt manifestacions més freqüents:
· Uretritis en varons. Inflamació aguda de la uretra, és la
manifestació més freqüent entre homes. Apareixen al cap
de 1-10 dies després del contacte. Pot produïr escot al
orinar acompanyat per pus.
· Gonocòcia a la dona. És localitza al nivell del coll de l'úter
( cervicitis ), quan no està en contacte amb l'exterior
tarda en aparèixer. molèstia a la part baixa de l'abdomen,
augmen de flux vaginal.
· Gonorrea i emabaràs. Els símptomes no són molt diferents
a la d'una dona embarrasada, es pot adquirir durant la
gestació i podría portar a un avortamnet espontani o un
part prematur.
· Malaltia gonocòccia disseminada. Produit a partir del
focus genital que va per tot l'organisme. El 3% dels casos
són infeccionats. Pot produïr febre, malestar, lesions a la
pell i hinxó articular ( artritis ). Menys freqüents són
l'hepatitis o la meningitis.

# data[].attributes.body
El Gonococ es tracta amb antibiòtics ( cefalosporines ). Si hi en  te alguna al·lèrgia o problema es pot tracta amb altres medicaments diferents. Depenent d'on es trobi la malaltia varien les dosis , la durada y el preparat. Els més freqüents on al coll de l'úter , la uretra o el recte.

# data[].attributes.body
Per evitar qualsevol malaltia de transmissió sexual és eficaç utilitza protecció ( preservatius ). La parella o els contactas tenen que fer-se un estudi per evitar que el contagi es vagi extenent. Pots tornar a agafar l'afecció.
En les dones embarassades és  important el seu diagnòstic per prevenir la conjuntivitis en el nadó.
A les 3 setmanes es tindria que fer una revisió del tratament per asegurar la desaparició dels símptomes.

# data[].attributes.body
La causa d'aquesta malatia és el trichomonas vaginalis.

# data[].attributes.body
Es pot infectar a través de les relacions sexuals. En les dones, l'àrea del cos infectada amb més freqüència és la part baixa de l'aparell genital i en els homes és la part interna del penis .

# data[].attributes.body
El 70% de les persones no presenten cap símptoma. Si quan causa algún símptoma, poden variar entre irritació lleu o inflamació greu. Alguns els poden presentan al 5-28 dies o més tard.
Els homes poden sentir picor o irritació dins del penis, cremor després d'orinar o ejacular, o poden tenir alguna secreció.
Les dones poden notar picor, cremor, enrogiment o dolor en els genitals, molèstia en orinar, o una secreció clara amb una olor inusual.
Tenir tricomoniasis pot provocar molèsties en tenir relacions sexuals. Si no es tracta, la infecció pot durar mesos i fins a anys.

# data[].attributes.body
És impossible diagnosticar-lo basant-se en els símptomes. Tant als homes com a les dones, el metge d'atenció primària o un altre proveïdor d'atenció mèdica ha de fer-los un examen i una prova de laboratori per a diagnosticar la tricomoniasis.
Les embarassades poden tenir al nadó abans de temps, també poden tenir baix de pes al néixer.

# data[].attributes.body
Es pot curar amb una sola dosi d'un antibiòtic receptat com la metronidazol o tinidazol, les embarassades poden prendre aquest medicament. Les  persones que consumeixin alcohol durant les 24 hores després de prendre aquest tipus d'antibiòtic poden tenir efectes secundaris molestos.

Els que hagin estat tractades poden contreure-la de nou. 1-5 persones s'infecten una altra vegada dins dels 3 mesos després del tractament.

# data[].attributes.body
Per a evitar-lo, assegurar que totes les seves parelles sexuals també tinguin tractament i esperar  fins que tots els símptomes hagin desaparegut.

Utilitzar condons de làtex quan tinguin relacions sexuals ajudarà a reduir el risc de contreure o transmetre'l No obstant això, els condons no cobreixen tota l'àrea i és possible contreure o transmetre aquesta infecció fins i tot quan s'utilitza.

# data[].attributes.body
El VIH és causat per un virus.

# data[].attributes.body
La major part de les persones que contreuen el VIH, el contreuen a través de les relacions sexuals, o en compartint agulles, xeringues o altres implementos per a la injecció de drogues, o li pot transmetre la mare al fill.

# data[].attributes.body
Els símptomes del VIH són: febre, mal de cap, dolor muscular i articular, erupció, mal de coll, nafres en la boca, ganglis limfàtics inflamats principalment en el coll, descomposició, pèrdua de pes, tos, suors nocturns, candidosi vaginal oral (candidiasi), herpes (herpes zòster), neumonia.

# data[].attributes.body
El sífilis és causat per un bacteri anomenat Treponema pàl·lid.

# data[].attributes.body
Es transmet per transmissió sexual. També pot ser per via congènita, de la mare al fetus.

# data[].attributes.body
Aparició de lesions (úlcera). Erupcions (taques) a les plantes dels peus i als palmells de les mans o a altres parts del cos. Febre, mal de coll, inflamació dels ganglis limfàtics, dolor a les articulacions i als músculs i caiguda irregular dels cabells. Aparició de complicació en els òrgans interns (cor, vasos sanguinis, sistema nerviós, fetge, ossos, etc.) que es manifesten en forma de demència, dificultat per coordinar els moviments, ceguesa.

# data[].attributes.body
Pot ser diagnosticat a través de proves d'extracció de sang o saliva. Les proves disponibles inclouen: test d'antígens i anticossos.

# data[].attributes.body
No existeix cura, però els medicaments poden retardar l'avanç de la malaltia.

# data[].attributes.body
. Utilitzar el tractament com a prevenció. Prendre els medicaments pel VIH.
. Utilitzar profilaxi postexposició si has estat exposat al VIH.
. Tenir en compte la profilaxi prèvia a l'exposició.
. Utilitzar un preservatiu nou cada cop que tinguis relacions sexuals.
. Dir a les teves parelles sexuals si tens VIH.
. No compartir agulles ni xeringues per al consum de drogues amb altres persones.

# data[].attributes.body
La Herpes Genital es causada per el virus del herpes simple.
(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Es transmet per les relacions sexuals.
(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Dolor en la part genital.
Protuberàncies vermelles petites o butllofes blanques diminutes.
Úlceres.
Costres.

(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Aquesta malaltia no es pot curar, però es pot utilitzar aciclovir o valaciclovir, uns medicaments que alleujar el dolor i la molèstia de un brot en curar les úlceres.

(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Per prevenir el contagi d'herpes genital, lo millor es que en les relacions sexuals es el millor és que les relacions sexuals es protegeixen amb el condó.
(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
La causa de la infecció per VPH és el papillomavirus.
(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
El VPH és una infecció que es pot transmetre d'una persona a una altra mitjançant les relacions sexuals.
(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Els símptomes o signes que poden tenis són lesions planes, petits bonys en forma de coliflor o petites protuberàncies en forma de tija.

(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Els metges et poden diagnosticar mitjançant l'observació de les vergonyes, si no son visible es tindrà que fer una o més de les proves.
·Prova de solució de vinagre ( àcid acètic ): Posar vinagre a les zones genitals infectades  i les tornes blanques (Ajuda a identificar les lesions).

·Examen de Papanicolaou: El metge recol·lecta cèl·lules del coll de l'úter o la vagina que els analitza al laboratori (Pot produir anomalies de càncer).

·Prova d'ADN: Es realitza al coll de l'úter, reconeix el ADN d'alt risc, que es relaciona amb càncer genital. Es recomanable a dones majors de 30 anys.

# data[].attributes.body
No existeix una cura per aquesta malaltia, però si tractaments
(Fet per Aroa).

# data[].attributes.body
Lo millor per prevenir aquesta malaltia es posar-se la vacuna de papil·loma humà.
(Fet per Aroa)

# data[].attributes.body
Anàlisi de sang i exploració física.

# data[].attributes.body
Es pot curar amb tractament antibiòtic. El més freqüent és una injecció de penicil·lina. Es recomana no tenir contactes sexuals fins a acabar el tractament.

# data[].attributes.body
Es pot prevenir amb la utilització del preservatiu i evitant el contacte amb lesions de la pell o de les mucoses durant les relacions sexuals. No compartir agulles ni xeringues per al consum de drogues amb altres persones. Diagnosticar i tractar el més aviat possible les persones infectades, i informar-ne les parelles sexuals perquè es facin les proves diagnòstiques i puguin rebre el tractament si és necessari.

# data[].attributes.body
Es pot diagnosticar

# data[].attributes.body
Herpes genital - Diagnòstic i tractament - Maig Clinic (mayoclinic.org)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Diagnóstico

El médico generalmente puede diagnosticar herpes genital mediante una exploración física y los resultados de ciertos análisis de laboratorio:

Cultivo viral. Esta prueba implica tomar una muestra de tejido o raspado de las llagas para analizarla en el laboratorio.

Prueba de reacción en cadena de la polimerasa (PCR). La reacción en cadena de la polimerasa se utiliza para copiar tu ADN a partir de una muestra de sangre, tejido de una llaga o líquido cefalorraquídeo. Luego, se puede analizar el ADN para establecer la presencia del virus del herpes simple y determinar qué tipo de virus del herpes simple tienes.

Análisis de sangre. En esta prueba, se analiza una muestra de sangre para detectar la presencia de anticuerpos contra el virus del herpes simple y determinar una infección por herpes previa.

Tratamiento

El herpes genital no tiene cura. El tratamiento con medicamentos antivirales puede:

Ayudar a sanar las llagas más rápidamente durante un brote inicial

Disminuir la gravedad y la duración de los síntomas en brotes recurrentes

Reducir la frecuencia de la recurrencia

Minimizar la posibilidad de transmitir el virus del herpes a otros

Los medicamentos antivirales usados para el herpes genital son:

Aciclovir (Zovirax)

Valaciclovir (Valtrex)

El médico puede recomendarte que tomes el medicamento solo cuando tienes síntomas de un brote o bien, que tomes ciertos medicamentos diariamente, incluso cuando no tienes síntomas de un brote. Estos medicamentos se suelen tolerar bien y provocan pocos efectos secundarios.

Estrategias de afrontamiento y apoyo

El hallazgo de que tienes herpes genital puede provocar vergüenza, bochorno y enojo, entre otras emociones. Puedes sospechar de tu pareja o sentir resentimiento hacia él/ella si crees que te "transmitió" la infección. O puedes temer el rechazo de tu pareja actual o de parejas futuras.

Lo que sientes es normal. A continuación te damos algunas formas saludables de enfrentar el herpes genital:

Comunícate con tu pareja. Sé abierto y sincero sobre tus sentimientos. Confía en tu pareja y cree lo que él o ella te diga. No eches culpas. El herpes genital puede permanecer inactivo en tu organismo durante años, por lo que con frecuencia es difícil determinar cuándo te infectaste.

Infórmate. Habla con tu médico o un consejero para aprender a vivir con la afección y minimizar las probabilidades de infectar a otros. Conoce tus opciones de tratamiento y cómo controlar los brotes.

Únete a un grupo de apoyo. Busca un grupo en tu área o en línea para poder hablar sobre tus sentimientos y aprender de las experiencias de otros.

Preparación para la consulta

Si crees tener herpes genital u otra enfermedad de transmisión sexual, solicita una consulta para ver al médico de atención primaria o ginecólogo.

Qué puedes hacer

Antes de la consulta, sería conveniente que prepares una lista de respuestas a las siguientes preguntas:

¿Qué síntomas tienes? ¿Cuándo comenzaron?

¿Tienes una pareja sexual nueva o varias parejas?

¿Alguna vez te han diagnosticado una infección de transmisión sexual?

¿Usas regularmente preservativos?

¿Qué medicamentos o suplementos tomas habitualmente?

Estas son algunas preguntas básicas para hacerle al médico:

¿Qué pruebas necesito hacerme?

¿Debo hacerme pruebas para otras infecciones de transmisión sexual?

¿Mi pareja debería someterse a pruebas?

¿Debo evitar tener actividad sexual durante el tratamiento?

¿Cómo puedo evitar infectar a mi pareja?

Qué esperar del médico

Es probable que el médico te haga una serie de preguntas, como las siguientes:

¿Tienes dolor pélvico?

¿Te duele cuando orinas?

¿Tienes llagas o una secreción inusual?

# data[].attributes.attachment_link.description
El médico generalmente puede diagnosticar herpes genital mediante una exploración física y los resultados de ciertos análisis de laboratorio: Cultivo viral. Esta prueba implica tomar una muestra de tejido o raspado de las llagas para analizarla en el laboratorio. Prueba de reacción en cadena de la polimerasa (PCR).