# data[].attributes.body
אני בחרתי בגיטרה מפני שהמשפחה שלי היא משפחה מאוד מוזיקלית. סבי ז"ל מאוד אהב לשמוע מוזיקת ג'אז ויש לי שני דודים שמנגנים על גיטרה. במשפחתי המצומצמת גם אני וגם שתי אחיותיי יודעים לנגן על כלי נגינה והכלי נגינה שאני מנגן עליו הוא גיטרה. והכל בזכות המשפחה שלי והשורשים המוזיקליים :)
אגב הגיטרה שבתמונה (בדיוק אותה הגיטרה) היא הגיטרה הראשונה שלי אותה הדודים שלי עזרו לי לבחור וקיבלתי אותה ליום הולדת 9. ממשפחתי.

# data[].attributes.headline
ליהי יוספיאן חמצני

# data[].attributes.subject
ליהי יוספיאן חמצני

# data[].attributes.body
סבא וסבתא שלי מהצד של אבא עלו שניהם מפולין. הם היו חלוצים ואפילו היו שותפים בהקמת הקיבוץ ניר-דוד (תל עמל). לאחר מכן הם התגוררו בקיבוץ ושם אבא שלי נולד.
מאז שאני קטנה אנחנו נוסעים הרבה לקיבוץ, בשבילי זה מיוחד לנסוע לשם בגלל שאבא שלי מספר לי על הילדות שלו שם. זה אחד הקיבוצים היפים בארץ והקיבוץ הראשון שנבנה בצורת חומה ומגדל.

# data[].attributes.body
כשאני חושב על השורשים שלי אני חושב על המשפחה שלי, על הבית החם שלי ועל חיי כילד בתוך המשפחה. ההורים שלי תמיד היו הורים טובים וידעו לחנך אותנו מהטוב ביותר. כל יום שאני מתעורר בבוקר ורואה את המשפחה שלי אני נזכר מאיפה באתי ולאן אני שייך.

# data[].attributes.headline
אריאל אברהימדוסט

# data[].attributes.subject
אריאל אברהימדוסט

# data[].attributes.body
סבא וסבתא שלי מצד אבא עלו מפרס. בחרתי בלימון השחור כי זה משהו שסבתא שלי נהגה להשתמש בו על מנת לתבל כל מיני מאכלים מסורתיים שהייתה מכינה

# data[].attributes.body
סבא וסבתא שלי מדברים יידיש. מאז שנולדתי זכור לי שיר ערש שאמא שלי הייתה שרה לי בכל יום לפני השינה ושמו ״זיסע מיידלה״ או ביידיש ״ zise meydl״

אמא שלי וסבתא שלי סיפרו לי שאת השיר הזה האמהות שלהן גם שרו להן אותו בכל לילה לפני השינה.

עד היום אני שומעת בכל לילה את אמא שלי שרה את השיר הזה לאחותי הקטנה ובכל פעם שאני שומעת את השיר הזה אני נזכרת בשורשים שלי ומדמיינת את סבתא שלי בתור ילדה קטנה במיטתה כשהיא ואמא שלה שרות יחד את השיר.

# data[].attributes.body
המשפחה שלי מאוד מעורבבת מבחינת עדות. אני רבע תימניה, רבע מרוקאית, רבע מצריה ורבע עיראקית (עם שורשים טורקיים). לכן, לא בחרתי לעסוק בשורשים העדתיים, אלה בקשר היותר אומנותי שיש במשפחה שלי. במשפחה שלי (בעיקר מצד אבא) יש המון אנשים שטובים באומנות. בין אם זה ציור, גילוף או כל סוג של מיומנות דיוק בידיים. אבא שלי וסבא שלי מאוד מוכשרים בציור ובגילוף, כך גם דודה שלי ובת דודה שלי וגם אני מאוד אוהבת את התחום (בעיקר ציור וצביעה). כששואלים אותי ״מה השורשים שלך?״ קשה לי לחשוב על משהו כמו עדה מסוימת או מאכל מסוים, כי לכל צד במשפחה יש שורשים מאוד שונים. אך הדבר הראשון שעולה לי לראש הוא הציור והאהבה לאומנות שמאוד חיזק את הקשר ביני לבין משפחתי.
בתמונה אחד הציורים הראשונים שלי שאהבתי מלפני כמעט שנה.

# data[].attributes.headline
רועי קלוורסקי

# data[].attributes.subject
רועי קלוורסקי

# data[].attributes.body
יש לי משפחה גדולה מצד אמא, אני עד היום מתבלבל בשמות של כמה מבני המשפחה ורק לאחרונה הבנתי שאני עדיין לא פגשתי את כל המשפחהה שלי, אבל המשפחה שאני כן מכיר אני מנסה לפגוש ולדבר איתה כמה שיותר. אני בוכרי מצד האמא ואשכנזי מצד האבא ולא כל כך יודע לגבי ההיסטוריה של המשפחה שלי. אני תמיד הייתי בקשר טוב עם המשפחה משני הצדדים, כל הזמן הם אומרים לי שאני הגאווה של המשפחה ואני חושב שהשורשים שלי ברגשות הם במעשים וכל הבילויים עם המשפחה שלי ובקרבה שלה אחד לשני.

# data[].attributes.headline
אופיר שי שני הסב

# data[].attributes.body
אופיר שי
שני הסבים שלי וסבתא שלי עלו לארץ מתימן והם תמיד מכינים ביום שבת את המנה הזאת

# data[].attributes.body
סבא וסבתא שלי משני הצדדים עלו לארץ מיד אחרי קום המדינה מבוקרשט רומניה. הקשר שלי אליהם מאוד מאוד חזק ואני תמיד אוהב להיות איתם. שתי הסבתות שלי תמיד מכינות לי את האוכל שאני הכי אוהב והוא פפנאש . אמא שלי גם למדה את המתכון וגם היא מכינה לי אותו

# data[].attributes.headline
בר קיאסי סבג

# data[].attributes.subject
בר קיאסי סבג

# data[].attributes.body
הדבר שהכי הזכיר לי את השורשים שלי היה טקס החינה שלי. אימא שלי מרוקאית שגדלה כילדת חוץ בקיבוץ, אבא שלי נולד בטהרן, והבית התנהל בעיקר במסורת פרסית, כשאת המרוקאית חוויתי בעיקר דרך המשפחה המורחבת של אימא שלי (שנוהגת לקרוא לאימא שלי "משתכנזת"). בעלי הוא מרוקאי משני הצדדים, במקור מבאר שבע, שם המשפחה שלו חיה כחמולה במרחק של קילומטרים ספורים זה מזה, התרבות והמסורת המרוקאית מאוד מאוד חשובים להם.
כשהחלטנו להתחתן, התעקשה המשפחה שלו שנקיים חינה. בהתחלה הייתי נגד, אבל הבנתי כמה זה חשוב לחמותי. הטקס היה נהדר, אבל המבוכה שלנו הייתה די בולטת. המשפחה שלי מאוד ניסתה להשתלב (לא עבד) והמשפחה של בעלי ריחפה באוויר.
אז הינה, מצד ימין חמותי היקרה (באדום) מתפעלת את העניינים, ומצד שמאל (בסגול) אימא שלי האהובה, מנסה להיטמע במסורת שהספיקה כבר לשכוח, ברקע אני ובעלי, בבגדים מסורתיים (ומחמיאים למדי יש לציין).
מאז אימא שלי מקפידה לבשל אוכל מרוקאי ואפילו להגיד לנו "כפרה עליק" מדי פעם, שלא נשכח מאיפה באנו.

# data[].attributes.body
אמא של סבתא שלי לימדה אותה להכין פילמני סבתא שלי לימדה את אמא שלי ואמא שלי לימדה אותי. פילמני אלו כיסונים עם בשר שלוקח להכין אותם הרבה זמן וחשוב שכולם יתרמו בזה יד כדי לסיים כמה שיותר מהר. כל העבודה הזאת מגבשת מאוד ומהנה. פילמני עוברים אצלנו מדור לדור וכשאוכלים אותם מרגישים משהו מאוד ביתי.

# data[].attributes.body
סבא וסבתא שלי מצד אבא עלו לארץ מרומניה כמה שנים לאחר קום המדינה.
סבא וסבתא שלי מצד אמא נולדו בארץ וההורים שלהם עלו לארץ מטורקיה , אני לא בקשר עם סבא וסבתא שלי מצד אמא אז אני לא כל כך מרגיש שיש לי שורשים מהם...
לסיום אני מרגיש שיש לי מעט שורשים מרומניה כמו המאכלים והסיפורים ששמעתי מסבא וסבתא שלי אבל אני הכי מרגיש ישראלי, זו הארץ שלי זה השורשים שלי! ובגלל זה כמובן בחרתי את ירושלים והכותל המערבי.

# data[].attributes.body
ההורים של סבתא שלי מצד אבא היו ניצולי שואה . בשנת 1949 כשסבתא שלי הייתה בת 6 הם החליטו לעלות יחד לישראל מארגנטינה . כאשר סבתא שלי גדלה והגיעה לגיל 16 אמא שלה הביאה לה שרשרת שעוברת כבר דורות במשפחה וביקשה שהיא תשמור עליה טוב, שסבתא שלי גדלה קצת יותר היא גילתה שבשואה אמא שלה ויתרה על הכל אבל השרשרת תמיד הייתה דבר שהיא שמרה עליו. אני חושבת שהסיפור של השרשרת מראה כמה חשוב היה במשפחה לשמר את המשפחה שלנו ולדאוג לכך שישאר זכר מהדורות הקודמים

# data[].attributes.body
שורשי המשפחה שלי הם רוסיים, הוריי נולדו בברית המועצות.
נעילת טפצ'קי (נעלי בית) נהוגה במשפחתי. כשנכנסים הביתה חולצים את הנעליים בכניסה ונועלים נעלי בית. זה מקנה תחושה של בית, מנוחה, חמימות וניקיון.
בדרך כלל, כשנכנסים לבית רוסי כולם לובשים טפצ'קי, כולל האורחים, לשם כך יש נעלי בית שנשמרים במיוחד בשביל האורחים.
בחרתי בתמונה זו, משום שהיא מזכירה לי את השורשים והמנהגים של המשפחה שלי.

# data[].attributes.body
סבתא וסבא מצד אמא שלי עלו מצ'כוסלובקיה בשנת 1949 מגרמניה אחרי שהשואה הסתיימה. הם הגיעו לארץ בלי כלום ולכן הם הכינו מאכלים שאינם דורשים הרבה מצרכים.ביניהם היה את הקניידלך שהיה מאוד פשוט להכנה.לאט לאט הכנת הקניידלך נהייתה מסורת של המשפחה שלי. כיום אמא שלי מכינה את המרק הזה בכל שישי שאותו היא למדה איך להכין מסבתה. בכל פעם כשאנחנו אוכלים את המרק הזה צפים הזכרונות.

# data[].attributes.attachment_link.title
קניידלך-עבודה בספרות

# data[].attributes.body
אני תימני משני הצדדים(לא מלא) ואחד הנושאים הקשים ששמעתי עליהם מהמשפחה הוא כל הסיפור של חטופי תימן שאחרי שסוף סוף עלו יהודים מתימן לישראל למרות כל הקושי אז ברגע שהם עלו הרבה ילדים תימנים שנולדו בארץ פשוט נעלמו במהלך הלידה או שאמרו לאימהות שהילד שלהם מת למרות שהוא בכלל וכל זה בשביל ניסויים שעשו עליהם

# data[].attributes.headline
אור אפלבאום 

# data[].attributes.subject
אור אפלבאום 

# data[].attributes.body
סבא שלי מצד אבא יעקב אפלבאום בא מפולין סבתא שלי מצד אבא רבקה אפלבאום באה ממצרים מאלכסדריה אבל ההורים שלה במקור מרוסיה והם ברחו לטורקיה ומשם למצרים בעקבות פרוגמרומים אנטישמיים (האנטישמיות המודרנית) שנעשו במזרח אירופה במאה ה18 ה19 וה20 ששם לא היתה כלל אמנציפציה (שיוויון זכויות בפני החוק) (שם משפחתה ליפני שהתחתנה עם סבי הוא זילברמן)
סבא שלי מצד אמא יעקב בן צבי ז"ל בא מצ'כוסלובקיה וסבתא שלי מצד אמא מרטה (מדי) בן צבי באה מרומניה (שם משפחתה ליפני שהתחתנה עם סבי ז"ל הוא אנגלר)
אני בחרתי בתמונה של תפוח משום שפירוש השם משפחה שלי (אפלבאום) הוא עץ תפוח (רוב הסיכויים שאחד מאבות אבותיי כלומר הסבא של הסבא של הסבא... עסק בגידול עצי תפוחים)

# data[].attributes.body
סבתא שלי עלתה ממרוקו כשהייתה בת 13, ההורים לא היו בבית וסבתא שלי הייתה צריכה לבשל ולדאוג שיהיה אוכל בבית. במשך הזמן למדה לבשל ולאפות. המאכל שבתמונה הוא שבקייה. השבקייה היא קינוח שעובר מדור לדור ואוכלים אותו בחגים מיוחדים, מימונה וכו..

# data[].attributes.body
אמא שלי שורפת במחבת צמח שנקרא אספנד וזה מגרש את העין הרעה בבית ותמיד כשהיא עושה את זה זה נותן לי תחושה של חיבור לשורשים כי גם סבתא שלי היית עושה את זה לאמא שלי וזה מנהג שעובר במשך דורות במשפחה.

# data[].attributes.headline
אביב שילהסבתא מצ

# data[].attributes.body
אביב שילה
סבתא מצד אמא שלי נולדה בפולין ועלתה לארץ בגיל קטן, סבא שלי מצד אמא נולד בארץ ישראל.
סבתא שלי מצד אבא נולדה בהונגרייה ועלתה לארץ לאחר מלחמת העולם השנייה, סבא שלי מצד אבא נולד בארץ ישראל.
אז בקיצור השורשים העיקריים שלי הם: פולין, הונגרייה וישראל.
אבל יש לי קצת שורשים גם מיוון (המדינה האהובה עליי), אוקראינה ועוד כמה מדינות שאני לא זוכר.
לסיכום השורשים האמיתיים שלי הם מאירופה המזרחית וקצת מאסיה.

# data[].attributes.body
סבא שלי היגר מעיראק אל ישראל ב1949.
כשסבא שלי היה צריך לעבוד, הוא יצר מסעדה עיראקית, אך היא לא הצליחה ונסגרה אקב על כך.
כל יום שבת, סבא וסבתא שלי מכינים למשפחה מאכלים מהמטבח המזרחי (לדוגמא: קובות, מג'דרה ועוד..)

# data[].attributes.headline
אורי תרניןסבא של

# data[].attributes.body
אורי תרנין
סבא שלי מצד אבא עלה לארץ כשהוא היה בן שש, מתוניסיה. וכל פעם שאני מבקר אצלו, אנחנו אוכלים כיפתות.

# data[].attributes.headline
נועם משולם, אני גם ט

# data[].attributes.body
נועם משולם, אני גם טורקי וגם עיראקי

# data[].attributes.attachment_link.title
עבודה בספרות 