# data[].attributes.headline
Recurs_ dominància Incompleta i Codominància

# data[].attributes.subject
Recurs_ dominància Incompleta i Codominància

# data[].attributes.headline
Com fer problemes de genètica i herència?

# data[].attributes.subject
Com fer problemes de genètica i herència?

# data[].attributes.headline
Recurs complementari a l'explicació de l'aula.

# data[].attributes.subject
Recurs complementari a l'explicació de l'aula.

# data[].attributes.headline
4. DOMINÀNCIA INCOMPLETA I CODOMINÀNCIA  

# data[].attributes.subject
4. DOMINÀNCIA INCOMPLETA I CODOMINÀNCIA  

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT D'AVALUACIÓ PER REFER (els alumnes que no l'han superada- Grup Vanessa

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT D'AVALUACIÓ PER REFER (els alumnes que no l'han superada- Grup Vanessa

# data[].attributes.body
APUNTS

# data[].attributes.body
Parts d'una flor

# data[].attributes.body
a partir d'ARN recombinant

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La diabetes millitus es una de las enfermedades con mayor impacto en la sociedad. En esta enfermedad, los defectos la falta de insulina o resistencia a la misma son los principales involucrados. Por ello, en busca de tratamientos acertados, se ha llegado a la producción de insulina recombinante.

Las insulinas humanas se producen por técnicas de DNA recombinante y tienen diferente disponibilidad.

Una de esas técnicas se lleva a cabo a partir de organismos bacterianos. Se utilizan enzimas de restricción para cortar de manera abierta un plásmido, por lo que la misma enzima se utiliza para cortar el gen deseado fuera del cromosoma; esta reacción hace dos cortes que emparejan y cuando se combina el gen y el plásmido forman un enlace temporal. Otra enzima denominada ADN ligasa se utiliza para crear un sello permanente. De esta manera se induce a las bacterias que tomen los plásmidos mientras que estas mismas se desarrollan y se multiplican en el medio, generando la insulina de manera natural a partir de bacterias.

Existen otros dos tipos de insulina recombinante que han sido obtenidas mediante la utilización de otras técnicas moleculares. Estas son:

La insulina rápida: Es idéntica a la molécula nativa de insulina humana.
La insulina NPH: Es la versión de acción intermedia de la insulina rápida, a la cual se le adicionan cristales de protamina para retardar su acción.

En los últimos años, con técnicas de ingeniería genética, se han logrado desarrollar múltiples moléculas de insulinas modificadas. Estos análogos se obtienen a partir de la estructura primaria de la proteína, a la cual se le agregan o se le sustituyen residuos de aminoácidos, o bien, se unen a otras moléculas químicas, para modificar principalmente su velocidad de absorción y tiempo de acción, lo que ha permitido ofrecer al paciente esquemas mucho más fisiológicos de administración de insulina.

La aplicación de insulina en un paciente con diabetes tipo 2, habitualmente se inicia en combinación con hipoglucemiantes orales. En pacientes de edad avanzada o en aquéllos sin resistencia a la insulina o sobrepeso, las insulinas premezcladas se acompañan de un mayor riesgo de hipoglucemia.

BIBLIOGRAFÍA:

Lerman Garber I. ¿Son los nuevos análogos de insulina superiores a las viejas insulinas rápida y NPH?. Revista de Endocrinología y Nutrición Vol. 17, No. 2. Abril-Junio 2009 pp 62-65. Disponible en: http://www.medigraphic.com/pdfs/endoc/er-2009/er092a.pdf

# data[].attributes.attachment_link.description
La diabetes millitus es una de las enfermedades con mayor impacto en la sociedad. En esta enfermedad, los defectos la falta de insulina o resistencia a la misma son los principales involucrados. Por ello, en busca de tratamientos acertados, se ha llegado a la producción de insulina recombinante.

# data[].attributes.body
Presentació Power Point

# data[].attributes.body
SABEM EL QUE MENGEM?

# data[].attributes.body
Enginyeria genètica i biotecnologia

# data[].attributes.body
Mireu l'entrevista feta a en Jordi, pare d'una nena gestada en un ventre de lloguer.

# data[].attributes.attachment_link.description
Quan una persona o una parella no pot tenir fills de manera natural pot recórrer a la maternitat subrogada, que també es coneix com mare de lloguer. Es tracta de crear un embrió "in vitro" amb òvuls d'un donat o els propis i es gesta al ventre d'una dona que, a canvi d'una compensació econòmica, el portarà dins els nou mesos de gestació.

# data[].attributes.body
Simulem un test de paternitat

# data[].attributes.body
Identifiqueu quins dels procediments que vau veure en el Sincrotró Alba s'observen al vídeo .

# data[].attributes.attachment_link.description
Científics britànics i nord-americans han dissenyat un enzim que es menja el plàstic. Al laboratori han pogut millorar un enzim que van trobar per casualitat en un abocador del Japó. Desfà el plàstic conegut com a "PET", que és el que es fa servir per a la majoria d'envasos i per als gots i ampolles de plàstic.

# data[].attributes.headline
ACT 20: Científics creen un enzim mutant que es menja el plàstic

# data[].attributes.subject
ACT 20: Científics creen un enzim mutant que es menja el plàstic

# data[].attributes.body
LLEGIU L'ARTICLE I RESPONEU LES PREGUNTES

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Científics nord-americans i britànics han creat per casualitat un enzim mutant que es menja el plàstic. Concretament, és capaç de descompondre en qüestió de dies el politereftalat d'etilè (PET), un dels tipus de plàstic més comuns i contaminants, amb què es fabrica la majoria d'ampolles de beguda.

El descobriment pot ajudar a solucionar la PET, de fet, poden persistir durant centenars d'anys en el medi ambient, però aquest enzim els podria dissoldre per reciclar-los a gran escala i evitar també l'extracció de combustibles fòssils per a la producció de nou PET. Investigadors de la Universitat de Portsmouth, Gran Bretanya, i del Laboratori Nacional d'Energies Renovables dels Estats Units van fer el descobriment per casualitat mentre examinaven l'estructura d'un bacteri crisi global de contaminació dels oceans generada pels plàstics. Els
descobert el 2016 en un abocador de residus del Japó, que es va veure que generava un enzim que es menjava el plàstic.

Els científics van decidir ajustar l'estructura de l'enzim afegint-hi aminoàcids, per observar com evolucionava, i el que van aconseguir és millorar la seva capacitat de digerir el plàstic. "És emocionant perquè indica que hi ha potencial per optimitzar el bacteri encara més", va explicar John McGeehan, professor de la Universitat de Portsmouth i codirector de la investigació.

Amb la mutació, l'enzim comença a menjar-se el plàstic PET en qüestió de dies, però els investigadors confien que es pugui accelerar encara més per facilitar processos de reciclatge a gran escala.

"El que esperem és que aquest enzim converteixi el plàstic en els seus components originals, per poder reciclar-lo i reutilitzar-lo. Això significa que no necessitarem perforar per obtenir més petroli i, fonamentalment, reduirem el volum de plàstic al medi ambient", va dir McGeehan.

El descobriment s'ha publicat a la revista 'Proceedings of the National Academy of Sciences', i destaca pel gran potencial com a nou sistema de gestió del plàstic, si s'aconsegueix millorar encara més el funcionament de l'enzim.

La creixent conscienciació sobre el greu problema de contaminació que suposa el plàstic, que en algunes de les seves formes com el PET pot trigar segles a descompondre's de manera natural, ha impulsat canvis legislatius en molts països i un enduriment de la normativa europea.

Arreu del món es venen més d'un milió d'ampolles de plàstic cada minut, una producció que es recicla encara en unes taxes molt baixes a la majoria de països i que acaba generant uns residus que s'acumulen en abocadors o al mar.

Estudis científics han constatat, de fet, que l'acumulació de plàstics als oceans han generat una mena d'illa (l'anomenen "la gran zona de deixalles del Pacífic") situada entre Hawaiï i Califòrnia, que conté 79.000 tones de plàstics acumulats i ocupa 1,6 milions de metres quadrats, una superfície equivalent a la de França, Espanya i Alemanya juntes.

Una contaminació que està afectant greument la fauna marina. El catxalot que va aparèixer mort a finals de febrer al cap de Palos, a la costa de Múrcia, portava 29 quilograms d'escombraries marines a l'estómac, entre bosses de plàstic, sacs de fil sintètic com ara ràfia, trossos de xarxa o un bidó, per exemple. Segons la necròpsia, va ser aquest material el que li va causar la mort per peritonitis o per impacte al sistema digestiu, donada la impossibilitat d'expulsar-ho.

# data[].attributes.attachment_link.title
Científics creen un enzim mutant que es menja el plàstic

# data[].attributes.attachment_link.description
Científics nord-americans i britànics han creat per casualitat un enzim mutant que es menja el plàstic. Concretament, és capaç de descompondre en qüestió de dies el politereftalat d'etilè (PET), un dels tipus de plàstic més comuns i contaminants, amb què es fabrica la majoria d'ampolles de beguda.

# data[].attributes.body
c. A partir dels resultats de l’electroforesi, explica de forma esquemática en què va consistir l’activitat i argumenta quin sospitòs és el culpable.

# data[].attributes.body
Sortida al Sincrotró ALBA

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
This page has content that requires the Flash Player plug-in. Unfortunately, we can't do anything on our end to improve your experience with Flash. If you are using an iOS device, please note that these devices do not support Flash. We are slowly working on replacing our popular Flash-based content and will update this content as it becomes available. If you would like to help us as we work on these updates, please consider donating here.

# data[].attributes.attachment_link.description
This page has content that requires the Flash Player plug-in. Unfortunately, we can't do anything on our end to improve your experience with Flash. If you are using an iOS device, please note that these devices do not support Flash. We are slowly working on replacing our popular Flash-based content and will update this content as it becomes available.

# data[].attributes.body
AUTOCORREGIU-VOS-LA

# data[].attributes.body
L'herència de pares a fills

# data[].attributes.attachment_link.description
L'herència familiar serà el tema que desenvoluparà demà "Quèquicom", el programa científic del 33. A partir de les 22.05, el programa oferirà, amb el títol "L'herència: de pares a fills", diversos reportatges il·lustratius del procés de transmissió dels caràcters, sobre tot, els biològics, dels progenitors als seus fills, al llarg de les generacions.

# data[].attributes.body
ACTIVITAT VOLUNTÀRIA

# data[].attributes.headline
21 de Març: Dia mundial del Síndrome de Down

# data[].attributes.subject
21 de Març: Dia mundial del Síndrome de Down

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Cincuenta madres de Reino Unido se han unido a sus hijos con síndrome de Down para mostrarle al mundo "lo normal y divertida que es la vida" con la condición. Y añaden: "No cambiarían ninguna cosa", según Yahoo News. Lo han hecho en un vídeo en el que a través del lenguaje de signos interpretan la canción de Christina Perri 'A Thousand Years'.

# data[].attributes.attachment_link.title
'50 madres, 50 niños y un cromosoma extra': "Lo divertida que es la vida" con síndrome de Down

# data[].attributes.attachment_link.description
Cincuenta madres de Reino Unido se han unido a sus hijos con síndrome de Down para mostrarle al mundo "lo normal y divertida que es la vida" con la condición. Y añaden: "No cambiarían ninguna cosa", según Yahoo News.

# data[].attributes.body
D'ADN a Proteïna

# data[].attributes.body
Transcripció i Traducció de l'ADN

# data[].attributes.headline
Animació interactiva sobre Transcripció i Traducció

# data[].attributes.subject
Animació interactiva sobre Transcripció i Traducció

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
elmundo.es gráficos interactivos flash xaquín g.v. genética genes genoma gen adn ingeniería cromosoma cromatina cromosómico arn desoxirribonucleico herencia síntesis proteínas aminoácidos bases nitrogenadas adenina timina guanina citosina timina uracilo hélice ribosoma

# data[].attributes.attachment_link.description
Gráficos interactivos elmundo.es Descifrar la vida

# data[].attributes.body
Útils per entendre els continguts

# data[].attributes.body
ACTIVITAT INICIAL

# data[].attributes.attachment_link.description
Sabies que la percepció dels gustos depèn dels teus gens? I de moltes altres característiques. Aprèn com expressa l'ADN el seu missatge, els factors que hi influeixen i els avenços en genètica que permeten fer estudis personalitzats.

# data[].attributes.headline
1. EXPRESSIÓ GÈNICA: De l'ADN als caràcters.

# data[].attributes.subject
1. EXPRESSIÓ GÈNICA: De l'ADN als caràcters.

# data[].attributes.headline
BLOC 2. INFORMACIÓ I MANIPULACIÓ GENÈTICA

# data[].attributes.subject
BLOC 2. INFORMACIÓ I MANIPULACIÓ GENÈTICA

# data[].attributes.body
1. Expressió gènica: Dels gens als caràcters: Transcripció i Traducció
2. Mutacions
3. Biotecnologia i enginyeria genètica

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 13: EL CARIOTIP I LES ANOMALIES CROMOSÒMIQUES

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 13: EL CARIOTIP I LES ANOMALIES CROMOSÒMIQUES

# data[].attributes.body
Grup Vanessa

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 13: EL CARIOTIP I LES ANOMALIES CROMOSÒMIQUES

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 13: EL CARIOTIP I LES ANOMALIES CROMOSÒMIQUES

# data[].attributes.body
Grup Ariadna

# data[].attributes.body
Conté activitats voluntàries

# data[].attributes.body
Llegeix els apunts de La Reproducció (Apartats 1-5) i fes les següents activitats:
1. Mapa conceptual sobre la reproducció asexual i la reproducció sexual.
2. Esquema de la MEIOSI d'una cèl·lula inicial 2n amb 6 cromosomes (2x3). Per fer-ho et caldrà utilitzar altres recursos de la meiosi penjats en el padlet
3. ACTIVITATS proposades 1-8

# data[].attributes.headline
Animacions: Replicació ADN, Mitosi i Meiosi

# data[].attributes.subject
Animacions: Replicació ADN, Mitosi i Meiosi

# data[].attributes.body
VERSIÓ 2

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 10: STOP MOTION Cicle cel·lular, Mitosi i Citocinesi

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 10: STOP MOTION Cicle cel·lular, Mitosi i Citocinesi

# data[].attributes.body
Grup Ariadna

# data[].attributes.body
Grup Ariadna

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Watson y Crick (1953) fueron los primeros investigadores en proponer una estructura para el DNA y su labor investigadora se vio recompensada con el Premio Nobel en 1962, Premio Nobel que compartieron con M. H. F. Wilkins y que se les concedió por sus descubrimientos en relación con la estructura molecular de los ácidos nucleícos y su significación para la transmisión de la información en la materia viva. Para realizar su trabajo emplearon dos tipos de datos ya existentes.

Por un lado, utilizaron los datos obtenidos varios años antes por Chargaff (1950), relativos a la composición de bases nitrogenadas en el ADN de diferentes organismos.

El otro tipo de datos eran los procedentes de estudios de difracción de rayos X. Para determinar la estructura tridimensional o disposición espacial de las moléculas de ADN, se hace incidir un haz de rayos X sobre fibras de ADN y se recoge la difracción de los rayos sobre una película fotográfica. La película se impresiona en aquellos puntos donde inciden los rayos X, produciendo al revelarse manchas. El ángulo de difracción presentado por cada una de las manchas en la película suministra información sobre la posición en la molécula de ADN de cada átomo o grupo de átomos.

Mediante esta técnica descubrieron las siguientes características del DNA:

Está constituido por dos cadenas de polinucleótidos (estructura primaria) arrolladas alrededor de un eje imaginario común a ambas, originando una doble hélice (estructura secundaria). El arrollamiento es dextrógiro, es decir, hacia la derecha, y plectónemico, es decir, las dos cadenas no pueden separarse sin desarrollarse. Por cada paso de rosca hay diez pares de bases; una vuelta completa presenta un surco mayor y un surco menor en la hélice. El paso de rosca mide 34 A, con lo cual, la separación media de las bases nitrogenadas es de 3.4 A. La existencia de los surcos de diferente tamaño se puede explicar por la asimetría del anillo de la desoxirribosa.

Las dos cadenas son antiparalelas. Si se va avanzando por la doble hélice en un sentido, en una cadena se ve aparecer los enlaces fosfodiéster desde el caborno 5' de una pentosa al 3' de la siguiente, mientras que en la otra cadena ocurre al revés.

Las bases nitrogenadas tienen los planos de sus anillos colocados perpendicularmente al eje de la hélice, a modo de escalones de una hipotética escalera de caracol cuyo pasamanos serían las pentosas unidas por los grupos fosfato.

La unión de las bases nitrogenadas de una cadena a las de la cadena opuesta se realiza mediante enlaces de puente de hidrógeno, entre la adenina y la timina (A-T) y la citosina y la guanina (C-G). Como puede apreciarse en las figuras, dada la disposición estructural de la molécula que se ha descrito, hay un acoplamiento adecuado entre los grupos polares de estas dos parejas de bases. La dóble hélice de ADN se mantiene estable mediante la formación de dichos puentes de hidrógeno entre las bases asociadas a cada una de las dos hélices.

La longitud de la molécula varía de unas especies a otras pero en general es enorme, y dado su escaso diámetro, extraídas en el medio celular son moléculas muy frágiles; el DNA de la mosca del vinagre aumentado medio millón de veces sería como un fiodeo de 6 km de longitud.

Citar como:

LORENZO CORCHÓN, A.. \"Estructura del ADN\". asturnatura.com [en línea] Num. 485, [consultado el 7/1/2019]. Disponible en <https://www.asturnatura.com/articulos/nucleotidos-acido-nucleico-adn/estructura-dna.php> . ISSN 1887-5068

# data[].attributes.attachment_link.description
La cadena de DNA está formada por la unión de muchos desoxirribonucleótidos; la mayoría de las moléculas de DNA poseen dos cadenas antiparalelas (una 5-3 y la otra 3-5) unidas entre sí mediante las bases nitrogenadas por medio de puentes de hid

# data[].attributes.headline
Video:La boja història de la Teoria cel·lular.

# data[].attributes.subject
Video:La boja història de la Teoria cel·lular.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
As both scientific legends and rivals, Robert Hooke and Isaac Newton had something of a falling out. Derek Hirst describes this clash of some the times greatest minds and egos in his New York Times book review.

Learn more about how cell theory was established and how the scientific method works: http://science.howstuffworks.com/innovation/scientific-experiments/scientific-method4.htm
A fun way to learn more about cell theory -- The Cell Theory Song: http://www.youtube.com/watch?v=KuJqqiATlqw

More science education resources from this lesson's educator, Lauren Royal-Woods: http://www.bal.henderson.k12.nc.us/teachers/lroyal-web/

# data[].attributes.attachment_link.title
The wacky history of cell theory - Lauren Royal-Woods

# data[].attributes.attachment_link.description
Scientific discovery isn't as simple as one good experiment. The weird and wonderful history of cell theory illuminates the twists and turns that came together to build the foundations of biology.

# data[].attributes.attachment_link.title
Biology: Cell Structure I Nucleus Medical Media

# data[].attributes.body
Vanessa Cruz: vcruz5@sinscardener.cat
Ariadna Virgós: ariadna.virgos1@sinscardener.cat

# data[].attributes.body
Obsrevació Mitosi en arrel de ceba

# data[].attributes.attachment_link.title
Microscopio virtual. Glándula salival. Atlas de Histología Vegetal y Animal

# data[].attributes.attachment_link.description
Inicio " Todas las imágenes " Órganos vegetales: Raíz de cebolla (flash) ¿Sin Flash?: Versión HTML5

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 10: STOP MOTION Cicle cel·lular, Mitosi i Meiosi

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 10: STOP MOTION Cicle cel·lular, Mitosi i Meiosi

# data[].attributes.attachment_link.title
ACT10_Stop Motion_Cicle cel·lular.  Mitosi i Meiosi.

# data[].attributes.headline
ACTIVITATS CICLE CEL·LULAR, MITOSI I MEIOSI

# data[].attributes.subject
ACTIVITATS CICLE CEL·LULAR, MITOSI I MEIOSI

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 9: La cara oculta del descobriment de la doble hèlix d'ADN 

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 9: La cara oculta del descobriment de la doble hèlix d'ADN 

# data[].attributes.body
(Voluntària)

# data[].attributes.attachment_link.title
ACT6_(voluntària) Descobriment doble hèlix ADN

# data[].attributes.headline
PRÀCTICA VOLUNTÀRIA:  Mitosi en arrel de ceba

# data[].attributes.subject
PRÀCTICA VOLUNTÀRIA:  Mitosi en arrel de ceba

# data[].attributes.body
Conté activitats voluntàries

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 4: Com s'organitza la matèria viva?

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 4: Com s'organitza la matèria viva?

# data[].attributes.body
JOC DE GRUP

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 2: Com s'organitzen les cèl·lules

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 2: Com s'organitzen les cèl·lules

# data[].attributes.headline
ACTIVITAT 1: Observació i comparació de les cèl·lules animals, vegetals i bacterianes

# data[].attributes.subject
ACTIVITAT 1: Observació i comparació de les cèl·lules animals, vegetals i bacterianes

# data[].attributes.body
ACTIVITAT D'AULA

# data[].attributes.headline
Recurs 5. La cèl·lula: Conceptes teòrics. AMPLIACIÓ.

# data[].attributes.subject
Recurs 5. La cèl·lula: Conceptes teòrics. AMPLIACIÓ.

# data[].attributes.body
UdL, Joan Ribera  |

# data[].attributes.attachment_link.description
La finalitat d'aquest web és purament educatiu i intenta ésser una eina de suport i/o ampliació de l'àrea de Ciències Experimentals a Secundària. S'ha intentat reduir al màxim el contingut escrit tot intentant primar la part visual. La gran majoria d'imatges han estat agafades de diverses pàgines web d'Internet, si bé algunes poques han estat capturades de CDs o escanejades d'alguns llibres.

# data[].attributes.body
ACTIVITAT D'AMPLIACIÓ

# data[].attributes.attachment_link.description
The smallest objects that the unaided human eye can see are about 0.1 mm long. That means that under the right conditions, you might be able to see an amoeba proteus, a human egg, and a paramecium without using magnification. A magnifying glass can help you to see them more clearly, but they will still look tiny.