# data[].attributes.attachment_link.title
Жага_до_Життя_Анатомія_Виживання.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Новий хіт.Нове відео.Терпи, терпи —  Нейро Бандура

# data[].attributes.attachment_caption
Урок-КіплінгівськіQR-коди.docx

# data[].attributes.headline
Кіплінг. QR-коди

# data[].attributes.subject
Кіплінг. QR-коди

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Єрцова

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок-КіплінгівськіQR-коди.docx

# data[].attributes.headline
Біографія Кіплінга

# data[].attributes.subject
Біографія Кіплінга

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
Редьярд Кіплінг: цікаві факти (дитинство, життя, біографія)

# data[].attributes.attachment_link.title
If Morgan Freeman read If by Rudyard Kipling

# data[].attributes.attachment_caption
Якщо... |Редьярд КІПЛІНҐ (в перекладі Євгена Сверстюка)

# data[].attributes.attachment_link.title
Якщо... |Редьярд КІПЛІНҐ (в перекладі Євгена Сверстюка)

# data[].attributes.attachment_link.title
Редьярд Кіплінґ - "Якщо" ("If") в перекладі Є. Сверстюка

# data[].attributes.attachment_link.title
If by Rudyard Kipling - Inspirational Poetry

# data[].attributes.attachment_link.title
Rudyard Kipling's "If", a song by Six Elements

# data[].attributes.attachment_link.description
Please support the band by buying its album "Primary Elements" on CD Baby, Amazon.com or ITunes.

# data[].attributes.attachment_link.title
Джеймс Олдрідж

# data[].attributes.headline
На допомогу учням

# data[].attributes.subject
На допомогу учням

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зарубіжна література

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська література інновації

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
інтерактивні методи

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
світ літератури

# data[].attributes.attachment_link.title
7 клас - Зарубіжна література - Допомога учню і вчителю - Світ літератури

# data[].attributes.attachment_link.description
Сайт про українську, зарубіжну літературу та методику викладання

# data[].attributes.attachment_link.title
Джеймс Олдрідж "Останній дюйм" - Трескот Я.М.

# data[].attributes.attachment_link.title
ПОСЛЕДНИЙ ДЮЙМ (советский фильм экранизация Д. Олдриджа 1958 год)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тема джеймс олдрідж. останній дюйм. своєрідність вирішення проблеми батьків і дітей.

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентация на тему: "Тема Джеймс Олдрідж. Останній дюйм. Своєрідність вирішення проблеми батьків і дітей.". Скачать бесплатно и без регистрации.

# data[].attributes.attachment_link.description
Розповідь учителя Коли ми говоримо про людські стосунки, нас, безперечно, хвилюють перш за все взаємини між близькими людьми, скажімо, між батьками і дітьми. Проблеми складних людських стосунків, роздуми про суттєві сторони життя людини завжди привертали увагу відомого англійського письменника Джеймса Олдріджа. З одним із його творів - оповіданням Останній дюйм - ми познайомимося на наших уроках.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталя Слубська

# data[].attributes.attachment_link.title
Бен і Деві після драматичної події

# data[].attributes.attachment_link.description
Розподілити слова, що характеризують персонажів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дж.Р.Кіплінг. Життя і творчий шлях. Презентація

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Оригинал взят у [ a_lypkivskiy в Редьярд Кіплінг. Балада про Схід і Захід. Віктор Марач, Максим Стріха. Далі...]

БАЛАДА ПРО СХІД І ЗАХІД*

Захід є Захід, а Схід є Схід, і їм не зійтися вдвох,

Допоки Землю і Небеса на Суд не покличе Бог;

Та Сходу і Заходу вже нема, границь нема поготів,

Як сильні стають лицем у лице, хоч вони із різних світів!

Камаль з двадцятьма бійцями втік на заколотний кордон,

І лошицю Полковника він погнав у далекий горяний схрон:

Найкращу лошицю зі стайні вкрав, коли світать почало,

Дзвінкі підкови в лахи запнув і скочив легко в сідло.

І запитав Полковничий син, що водив дозірців загін:

"Хто скаже мені, де Камаль тепер, де схованку має він?"

Мохамед Хан, Резальдарів** син, йому відповів тоді:

"Хто знає нічного туману шлях, той Камалеві знає путі.

Як смеркне - проскаче він Абазай, Бонар на ранок промчить,

Та путь одна - через Форт Букло йому до рідних угідь;

Як поскачеш ти швидше на Форт Букло, аніж летітиме птах,-

Поможе Бог, до провалля Джехай заступиш йому ти шлях.

Коли ж його не догониш там, назад скоріше вертай,

Бо скрізь чаїться Камалів люд за страшним проваллям Джехай.

Там праворуч - скала, і ліворуч - скала, а між ними - ні деревця.

Там ти почуєш, як клацне затвор, хоч ніде не видно стрільця".

На коня скочив Полковничий син, був гарячий кінь вороний -

Серце б'є, наче дзвін, шиї гордої згин як шибениця міцний.

Мчить юнак на коні, ось вже форт вдалині, і там чекає обід,

Але як злодія хочеш догнать, тоді баритись не слід.

І знову вершник в погоню летить швидше пташиних зграй,

Жене він коня, і вже здоганя втікачів під проваллям Джехай,

Жене він коня, і вже здоганя лошицю й Камаля на ній,

Курок пружний звів, лишень втікачів на постріл дістав вороний.

Він вистрілив раз і вдруге ще, та кулі пішли убік.

"Мов солдат стріляєш! - гукнув Камаль. - Покажи, як їздити звик!"

У провалля Камаль повернув, і за ним син Полковника без вагань,

Вороний, мов олень, вперед летів, та лошиця мчала, мов лань.

Вороний вудила свої закусив - нелегкою була гора,

А лошиця вуздечкою грала - так рукавичкою леді гра.

Праворуч - скала, і ліворуч - скала, і між ними - ні деревця,

І тричі клацнув рушниці затвор, і не видно було стрільця.

Місяць прогнали з неба вони, б'є зорю вже стукіт копит,

Вороний, мов зранений бик, біжить за ланню легкою вслід.

Спіткнувсь вороний і в гірський потік упав на всьому скаку;

Тоді Камаль повернув назад і звестись поміг юнаку.

Він вибив з руки його пістолет - там буть не могло борні,

"Надто довго життям,- промовив Камаль,- завдячуєш ти мені:

На двадцять миль тут скелі нема, нема тут жодного пня,

Де б мій стрілець не цілив тебе, не ждала б де западня.

Якби я руку лишень підняв, як виїхав на бескет,

Прудконогі шакали уже б давно збіглися на бенкет;

Варто було б кивком голови подати умовний знак -

І після учти не зміг би злетіть по горло ситий коршак!"

Йому відповів Полковничий син: "Що ж, нагодуй звірину;

Та перше розваж, яку сплатить муситимеш ціну.

Як тисяча шабель прийде сюди, щоб забрати мої кістки,-

Стільки за учту шакалів платить злодію не з руки!

Коні потопчуть твої поля, солдати твій хліб з'їдять,

Худобу заб'ють, хати розберуть на паливо для багать.

Коли влаштує тебе ціна і голодні твої брати,-

Шакали ж собакам кревна рідня, - то клич, пес, їх сюди!

Але як ціна зависока тобі, скінчимо усе до ладу:

Лошицю батькові поверни, дорогу я й сам знайду!"

За руку схопив Камаль юнака, і погляд його горів:

"Не слід нам згадувати собак. Вовк вовка тут перестрів!

Лошиця твоя. І краще я жертиму стерво гниле,

Ніж тому, хто сміявся смерті в лице, заподіяти зможу зле".

Йому відповів Полковничий син: "Я мусив честь берегти.

В дарунок від батька лошицю візьми - бо справжня людина ти!"

Та лошиця підбігла до юнака і ластитись почала;

"Нас двоє сильних,- сказав Камаль,- та вона до тебе пішла.

Тож хай в дарунок від крадія тобі принесе вона

Вуздечку коштовну, моє сідло, і срібні два стремена!"

Тоді юнак пістолет подав йому рукояттю до рук:

"У ворога ти відібрав один, а другий дарує друг!"

Камаль промовив: "Дарунок твій лише за дарунок прийму.

Твій батько сина до мене послав - я сина віддам йому!"

Свиснув Камаль, і син його по схилу гори збіг вниз,-

Як олень, легкий, міцний і стрункий, як готовий до бою спис.

"Ось твій господар,- сказав Камаль,- він водить дозірців загін,

Щитом йому стань, роби без вагань все те, що накаже він.

Допоки я або смерть твоя не обірвуть цих пут назавжди,

Всюди за ним крізь вогонь і дим оборонцем вірним іди.

Хліб Королеви*** їстимеш ти, тож її борони закон,

І, як треба, зруйнуй свого батька дім, щоб у спокої жив кордон.

Кавалеристом відважним стань, тримайся твердо в сідлі,

І Резальдаром зроблять тебе, а я, може, помру в петлі!"

Очима зустрілися юнаки, і лжі не було в очах.

І братню клятву вони дали на солі і кислих хлібах:

І братню клятву вони дали, розрізавши дерну настил,

На рукоятці та лезі ножа, і на імені Господа Сил.

Камалів син осідлав коня, лошицю - Полковничий син,

І двоє вернулись у Форт Букло, звідки поїхав один.

Загін дозорців зустріли вони, і двадцять шабель в ту ж мить

Зблиснули грізно, готові кров хлопця із гір пролить.

"Не руште його! - Полковничий син гукнув своїм воякам,-

Бо той, хто вчора ворогом був, сьогодні товариш нам!"

Захід є Захід, а Схід є Схід, і їм не зійтися вдвох,

Допоки Землю і Небеса на Суд не покличе Бог;

Та Сходу і Заходу вже нема, границь нема поготів,

Як сильні стають лицем у лице, хоч вони із різних світів!

* В основу балади покладено реальний випадок, що стався на північно-західному кордоні Британської Індії.

** Резальдар - командир тубільного кавалерійського ескадрону.

*** Королева - королева Вікторія, роки правління якої (1837-1901) були добою найвищої могутності Британії.

Джозеф-Редьярд Кіплінг

Віктор Марач (1955)

Джозеф-Редьярд Кіплінґ
Балада про Схід і Захід

О, Схід це Схід, Захід це Захід, й ніколи не поєднатись їм,

Аж поки не постануть Земля й Небо на Божім Суді Страшнім.

Та нема Сходу й Заходу, й роду, й кордону, й рас взагалі,

Як стрілись два сильних лицем в лице, хай прийшли з різних кінців землі.

Камал зник з двадцятьма людьми й напрям до Кордону обрав,

Й кобилу полковника, що більш, ніж гордість його, з собою забрав:

З конюшні дверей він вивів її перед світанком самим,

Повернув їй шипи на підковах й розтанула в пітьмі вона з ним.

Й вийшов і мовив син полковника, що розвідників водить загін:

"Невже ніхто з молодців моїх не знає, де Камал, куди подавсь він?"

Й вийшов Мохамед Хан, син ресальдара, вперед і сказав:

"Хто знає шлях туману ранкового, знає й місця його застав.

Проскаче він затемна Абазай, Борер же -- як розсіється тьма,

Й повинен проминуть порт Букло, бо іншого шляху нема.

Й коли помчиш до порту Букло, мов птах -- Бог тобі помагай!--

То можеш наздогнать його ще до входу в ущелину Джагай.

Якщо ж промине він ущелину Джагай -- вертайсь назад скоріш:

Скрізь, куди б не подавсь у долині тій -- люди Камала там лиш.

Й там скеля зліва, й скеля справа, й поміж -- поросль колюча жде,

Й чуть, як затвор рушниці клацне, -- людей же не видно ніде."

Й коня взяв полковника син, скакуна свавільного рівнин,

Що морда, як дзвін, й пекло в серці мав він, й, мов шибениця, шиї згин.

Полковника син до форту примчав; там ждуть його їжа й привіт --

Та хто злодія хоче догнать, тому засиджуватись не слід.

Скоріш на коня й геть від форту Букло -- швидше від птахів зграй,

Поки не помітив кобили батька вже в ущелині Джагай;

Поки не помітив кобили батька й Камала верхи на ній.

Й коли розрізнив її ока білок, натиснув курок мерщій;

Й вистрілив раз, й вистрілив два, й свиснули кулі -- та де їх сліди?

"Стріляєш, мов солдат, -- Камал сказав, -- покажи, який ти в їзді."

З кінця в кінець ущелини пилюка вихором здійнялась:

Мов олень, жеребець мчав й, неначе серна, кобила неслась;

Закусив жеребець вудила й поводив навкруг оком злим,

Кобила ж вуздечкою грала, мов дівча опахалом своїм.

Й там скеля зліва, й там скеля справа, й поміж -- поросль колюча жде,

Й тричі він чув, як затвор клацнув, -- людей же не видно ніде.

Місяць низький вони зігнали з неба, стук копит вистукав рань;

Мов ранений бик, нісся жеребець, кобила ж летіла, мов лань.

Й спіткнувсь жеребець і впав, де стрімкий вод гірського потоку біг,

Й Камал повернув кобилу назад й вершнику встать допоміг.

Й він пістолет вибив з рук його, й мало місця вступать у двобій.

"Мені лиш завдяки, -- він крикнув, -- ти лишавсь так довго живий!

Нема тут скелі на двадцять миль, не знайдеш жодного деревця,

Де б не було -- з рушницею, й що на коліно припав -- мого стрільця.

Якби ліву я руку підняв й потім різко її опустив --

Швидконогих шакалів славно б я ще в цю ніч пригостив;

Досить голову на груди схилить й нею з боку в бік хитнуть --

Й шуліка цей вгорі наївсь би так, що крильми б не міг змахнуть."

Й спокійно відповів полковника син: "Птаху й звіру благодать

Була б -- та прикинь, в що тобі обійшовся б обід, перш ніж гостей ждать:

Якщо прийде сюди тисяча шабель по кості мої на торг,

Чи зможе тоді за бенкет шакалячий конокрад віддать борг?

Коні столочать посіви, солдати й в засіках почнуть грабіж;

Хліви, соломою вкриті, спалять, як худоба піде під ніж.

Якщо ціна влаштовує тебе й жерти захотілось братві:

Шакал і пес -- порода одна; що ж, псу, напарників своїх зви!

Якщо ж тобі ціна зависока -- зерном, і добром, і людьми --

Верни мені кобилу батька, й тоді мирно розстанемось ми."

Камал йому руку стиснув, ворожості вираз -- де й дівсь:

"Ні слова про псів більш, -- він мовив, -- якщо з вовком вовк зустрівсь.

Хай їстиму падло, як шкоди завдам тобі, що дюжини варт:

Й де лиш такі беруться, що здатні й перед лицем смерті на жарт?"

Й відповів щиро полковника син: "Роду честь -- вчинки мої:

Бери ж кобилу, батька мого дарунок -- вершник вартий її."

Кобила ж до нього підбігла й торкнулась мордою грудей.

"Молодший їй люб, -- сказав Камал, -- хоч двоє нас тут, сильних людей.

Хай вернеться й несе з бірюзою узду -- конокрада дари:

Й в оздобі сідло, й срібні стремена, й вишиваний чепрак бери."

Й полковника син пістолет взяв за дуло і йому простягнув:

"Ти в ворога вибив його, -- він мовив, -- й тепер тобі друг вернув."

"Дар за дар, -- Камал відповів, -- й кревне замість кревного візьму:

Батько твій сина свого послав мені -- й свого пошлю йому!"

Й свистом дав знак він сину єдиному, й той із гори скотивсь;

На долини моріг миттєво збіг -- мов олень молодий явивсь.

"Ось твій хазяїн, -- Камал сказав, -- що розвідників водить загін,

Й ти мусиш ліворуч бути з ним поруч, куди б не відправивсь він;

Аж поки я чи смерть твоя не знімуть уз: в час мирний, в бою.

Життя його -- запорука твого: поклади й голову свою.

Й вже їжа тобі -- Королеви хліби, й ворог його -- й твій з цих пір;

Й воюватимеш проти батька свого, щоб був на Кордоні мир.

Й мужнім кавалеристом ти станеш, й визнання тебе знайде,

Й дослужишся до ресальдара -- мене ж зашморг в Пешаварі жде."

Й подивились один одному в очі, й не було лукавства в них;

Й братерську клятву склали вони на солі й хлібах квасних;

Й братерську клятву склали вони на вогні й на лезі ножа,

Й на свіжезрізанім дерні, й на йменні Божім, що дивами вража.

Й стрибнув на жеребця Камалів хлопець й на кобилу -- полковника син,

І вдвох вернулись в форт Букло, звідки раніш відправись один.

Й лиш до казарм наблизились -- двадцять шабель осяяли двір,

Й кожна б рада себе освятить, збризнувшись кров'ю жителя гір.

"Назад! -- син полковника крикнув. -- Назад! Шаблі в піхви вкладіть!

Вночі я за злодієм гнавсь -- нині ж друга в загін прийміть!"

О, Схід це Схід, Захід це Захід, й ніколи не поєднатись їм,

Аж поки не постануть Земля й Небо на Божім Суді Страшнім.

Та нема Сходу й Заходу, й роду, й кордону, й рас взагалі,

Як стрілись два сильних лицем в лице, хай прийшли з різних кінців землі.

Р. Кіплінґ - "Балада про Схід і Захід" (читає М. Стріха)

Редьярд КІПЛІНҐ (в перекладі Максима Стріхи)

Оригинал взят у [ a_lypkivskiy в Редьярд Кіплінг. Балада про Схід і Захід. Віктор Марач, Максим Стріха. Далі...]
БАЛАДА ПРО СХІД І ЗАХІД*

Захід є Захід, а Схід є Схід, і їм не зійтися вдвох,

Допоки Землю і Небеса на Суд не покличе Бог;

Та Сходу і Заходу вже нема, границь нема поготів,

Як сильні стають лицем у лице, хоч вони із різних світів!

Камаль з двадцятьма бійцями втік на заколотний кордон,

І лошицю Полковника він погнав у далекий горяний схрон:

Найкращу лошицю зі стайні вкрав, коли світать почало,

Дзвінкі підкови в лахи запнув і скочив легко в сідло.

І запитав Полковничий син, що водив дозірців загін:

"Хто скаже мені, де Камаль тепер, де схованку має він?"

Мохамед Хан, Резальдарів** син, йому відповів тоді:

"Хто знає нічного туману шлях, той Камалеві знає путі.

Як смеркне - проскаче він Абазай, Бонар на ранок промчить,

Та путь одна - через Форт Букло йому до рідних угідь;

Як поскачеш ти швидше на Форт Букло, аніж летітиме птах,-

Поможе Бог, до провалля Джехай заступиш йому ти шлях.

Коли ж його не догониш там, назад скоріше вертай,

Бо скрізь чаїться Камалів люд за страшним проваллям Джехай.

Там праворуч - скала, і ліворуч - скала, а між ними - ні деревця.

Там ти почуєш, як клацне затвор, хоч ніде не видно стрільця".

На коня скочив Полковничий син, був гарячий кінь вороний -

Серце б'є, наче дзвін, шиї гордої згин як шибениця міцний.

Мчить юнак на коні, ось вже форт вдалині, і там чекає обід,

Але як злодія хочеш догнать, тоді баритись не слід.

І знову вершник в погоню летить швидше пташиних зграй,

Жене він коня, і вже здоганя втікачів під проваллям Джехай,

Жене він коня, і вже здоганя лошицю й Камаля на ній,

Курок пружний звів, лишень втікачів на постріл дістав вороний.

Він вистрілив раз і вдруге ще, та кулі пішли убік.

"Мов солдат стріляєш! - гукнув Камаль. - Покажи, як їздити звик!"

У провалля Камаль повернув, і за ним син Полковника без вагань,

Вороний, мов олень, вперед летів, та лошиця мчала, мов лань.

Вороний вудила свої закусив - нелегкою була гора,

А лошиця вуздечкою грала - так рукавичкою леді гра.

Праворуч - скала, і ліворуч - скала, і між ними - ні деревця,

І тричі клацнув рушниці затвор, і не видно було стрільця.

Місяць прогнали з неба вони, б'є зорю вже стукіт копит,

Вороний, мов зранений бик, біжить за ланню легкою вслід.

Спіткнувсь вороний і в гірський потік упав на всьому скаку;

Тоді Камаль повернув назад і звестись поміг юнаку.

Він вибив з руки його пістолет - там буть не могло борні,

"Надто довго життям,- промовив Камаль,- завдячуєш ти мені:

На двадцять миль тут скелі нема, нема тут жодного пня,

Де б мій стрілець не цілив тебе, не ждала б де западня.

Якби я руку лишень підняв, як виїхав на бескет,

Прудконогі шакали уже б давно збіглися на бенкет;

Варто було б кивком голови подати умовний знак -

І після учти не зміг би злетіть по горло ситий коршак!"

Йому відповів Полковничий син: "Що ж, нагодуй звірину;

Та перше розваж, яку сплатить муситимеш ціну.

Як тисяча шабель прийде сюди, щоб забрати мої кістки,-

Стільки за учту шакалів платить злодію не з руки!

Коні потопчуть твої поля, солдати твій хліб з'їдять,

Худобу заб'ють, хати розберуть на паливо для багать.

Коли влаштує тебе ціна і голодні твої брати,-

Шакали ж собакам кревна рідня, - то клич, пес, їх сюди!

Але як ціна зависока тобі, скінчимо усе до ладу:

Лошицю батькові поверни, дорогу я й сам знайду!"

За руку схопив Камаль юнака, і погляд його горів:

"Не слід нам згадувати собак. Вовк вовка тут перестрів!

Лошиця твоя. І краще я жертиму стерво гниле,

Ніж тому, хто сміявся смерті в лице, заподіяти зможу зле".

Йому відповів Полковничий син: "Я мусив честь берегти.

В дарунок від батька лошицю візьми - бо справжня людина ти!"

Та лошиця підбігла до юнака і ластитись почала;

"Нас двоє сильних,- сказав Камаль,- та вона до тебе пішла.

Тож хай в дарунок від крадія тобі принесе вона

Вуздечку коштовну, моє сідло, і срібні два стремена!"

Тоді юнак пістолет подав йому рукояттю до рук:

"У ворога ти відібрав один, а другий дарує друг!"

Камаль промовив: "Дарунок твій лише за дарунок прийму.

Твій батько сина до мене послав - я сина віддам йому!"

Свиснув Камаль, і син його по схилу гори збіг вниз,-

Як олень, легкий, міцний і стрункий, як готовий до бою спис.

"Ось твій господар,- сказав Камаль,- він водить дозірців загін,

Щитом йому стань, роби без вагань все те, що накаже він.

Допоки я або смерть твоя не обірвуть цих пут назавжди,

Всюди за ним крізь вогонь і дим оборонцем вірним іди.

Хліб Королеви*** їстимеш ти, тож її борони закон,

І, як треба, зруйнуй свого батька дім, щоб у спокої жив кордон.

Кавалеристом відважним стань, тримайся твердо в сідлі,

І Резальдаром зроблять тебе, а я, може, помру в петлі!"

Очима зустрілися юнаки, і лжі не було в очах.

І братню клятву вони дали на солі і кислих хлібах:

І братню клятву вони дали, розрізавши дерну настил,

На рукоятці та лезі ножа, і на імені Господа Сил.

Камалів син осідлав коня, лошицю - Полковничий син,

І двоє вернулись у Форт Букло, звідки поїхав один.

Загін дозорців зустріли вони, і двадцять шабель в ту ж мить

Зблиснули грізно, готові кров хлопця із гір пролить.

"Не руште його! - Полковничий син гукнув своїм воякам,-

Бо той, хто вчора ворогом був, сьогодні товариш нам!"

Захід є Захід, а Схід є Схід, і їм не зійтися вдвох,

Допоки Землю і Небеса на Суд не покличе Бог;

Та Сходу і Заходу вже нема, границь нема поготів,

Як сильні стають лицем у лице, хоч вони із різних світів!

* В основу балади покладено реальний випадок, що стався на північно-західному кордоні Британської Індії.

** Резальдар - командир тубільного кавалерійського ескадрону.

*** Королева - королева Вікторія, роки правління якої (1837-1901) були добою найвищої могутності Британії.

Джозеф-Редьярд Кіплінг

Віктор Марач (1955)

Джозеф-Редьярд Кіплінґ
Балада про Схід і Захід

О, Схід це Схід, Захід це Захід, й ніколи не поєднатись їм,

Аж поки не постануть Земля й Небо на Божім Суді Страшнім.

Та нема Сходу й Заходу, й роду, й кордону, й рас взагалі,

Як стрілись два сильних лицем в лице, хай прийшли з різних кінців землі.

Камал зник з двадцятьма людьми й напрям до Кордону обрав,

Й кобилу полковника, що більш, ніж гордість його, з собою забрав:

З конюшні дверей він вивів її перед світанком самим,

Повернув їй шипи на підковах й розтанула в пітьмі вона з ним.

Й вийшов і мовив син полковника, що розвідників водить загін:

"Невже ніхто з молодців моїх не знає, де Камал, куди подавсь він?"

Й вийшов Мохамед Хан, син ресальдара, вперед і сказав:

"Хто знає шлях туману ранкового, знає й місця його застав.

Проскаче він затемна Абазай, Борер же -- як розсіється тьма,

Й повинен проминуть порт Букло, бо іншого шляху нема.

Й коли помчиш до порту Букло, мов птах -- Бог тобі помагай!--

То можеш наздогнать його ще до входу в ущелину Джагай.

Якщо ж промине він ущелину Джагай -- вертайсь назад скоріш:

Скрізь, куди б не подавсь у долині тій -- люди Камала там лиш.

Й там скеля зліва, й скеля справа, й поміж -- поросль колюча жде,

Й чуть, як затвор рушниці клацне, -- людей же не видно ніде."

Й коня взяв полковника син, скакуна свавільного рівнин,

Що морда, як дзвін, й пекло в серці мав він, й, мов шибениця, шиї згин.

Полковника син до форту примчав; там ждуть його їжа й привіт --

Та хто злодія хоче догнать, тому засиджуватись не слід.

Скоріш на коня й геть від форту Букло -- швидше від птахів зграй,

Поки не помітив кобили батька вже в ущелині Джагай;

Поки не помітив кобили батька й Камала верхи на ній.

Й коли розрізнив її ока білок, натиснув курок мерщій;

Й вистрілив раз, й вистрілив два, й свиснули кулі -- та де їх сліди?

"Стріляєш, мов солдат, -- Камал сказав, -- покажи, який ти в їзді."

З кінця в кінець ущелини пилюка вихором здійнялась:

Мов олень, жеребець мчав й, неначе серна, кобила неслась;

Закусив жеребець вудила й поводив навкруг оком злим,

Кобила ж вуздечкою грала, мов дівча опахалом своїм.

Й там скеля зліва, й там скеля справа, й поміж -- поросль колюча жде,

Й тричі він чув, як затвор клацнув, -- людей же не видно ніде.

Місяць низький вони зігнали з неба, стук копит вистукав рань;

Мов ранений бик, нісся жеребець, кобила ж летіла, мов лань.

Й спіткнувсь жеребець і впав, де стрімкий вод гірського потоку біг,

Й Камал повернув кобилу назад й вершнику встать допоміг.

Й він пістолет вибив з рук його, й мало місця вступать у двобій.

"Мені лиш завдяки, -- він крикнув, -- ти лишавсь так довго живий!

Нема тут скелі на двадцять миль, не знайдеш жодного деревця,

Де б не було -- з рушницею, й що на коліно припав -- мого стрільця.

Якби ліву я руку підняв й потім різко її опустив --

Швидконогих шакалів славно б я ще в цю ніч пригостив;

Досить голову на груди схилить й нею з боку в бік хитнуть --

Й шуліка цей вгорі наївсь би так, що крильми б не міг змахнуть."

Й спокійно відповів полковника син: "Птаху й звіру благодать

Була б -- та прикинь, в що тобі обійшовся б обід, перш ніж гостей ждать:

Якщо прийде сюди тисяча шабель по кості мої на торг,

Чи зможе тоді за бенкет шакалячий конокрад віддать борг?

Коні столочать посіви, солдати й в засіках почнуть грабіж;

Хліви, соломою вкриті, спалять, як худоба піде під ніж.

Якщо ціна влаштовує тебе й жерти захотілось братві:

Шакал і пес -- порода одна; що ж, псу, напарників своїх зви!

Якщо ж тобі ціна зависока -- зерном, і добром, і людьми --

Верни мені кобилу батька, й тоді мирно розстанемось ми."

Камал йому руку стиснув, ворожості вираз -- де й дівсь:

"Ні слова про псів більш, -- він мовив, -- якщо з вовком вовк зустрівсь.

Хай їстиму падло, як шкоди завдам тобі, що дюжини варт:

Й де лиш такі беруться, що здатні й перед лицем смерті на жарт?"

Й відповів щиро полковника син: "Роду честь -- вчинки мої:

Бери ж кобилу, батька мого дарунок -- вершник вартий її."

Кобила ж до нього підбігла й торкнулась мордою грудей.

"Молодший їй люб, -- сказав Камал, -- хоч двоє нас тут, сильних людей.

Хай вернеться й несе з бірюзою узду -- конокрада дари:

Й в оздобі сідло, й срібні стремена, й вишиваний чепрак бери."

Й полковника син пістолет взяв за дуло і йому простягнув:

"Ти в ворога вибив його, -- він мовив, -- й тепер тобі друг вернув."

"Дар за дар, -- Камал відповів, -- й кревне замість кревного візьму:

Батько твій сина свого послав мені -- й свого пошлю йому!"

Й свистом дав знак він сину єдиному, й той із гори скотивсь;

На долини моріг миттєво збіг -- мов олень молодий явивсь.

"Ось твій хазяїн, -- Камал сказав, -- що розвідників водить загін,

Й ти мусиш ліворуч бути з ним поруч, куди б не відправивсь він;

Аж поки я чи смерть твоя не знімуть уз: в час мирний, в бою.

Життя його -- запорука твого: поклади й голову свою.

Й вже їжа тобі -- Королеви хліби, й ворог його -- й твій з цих пір;

Й воюватимеш проти батька свого, щоб був на Кордоні мир.

Й мужнім кавалеристом ти станеш, й визнання тебе знайде,

Й дослужишся до ресальдара -- мене ж зашморг в Пешаварі жде."

Й подивились один одному в очі, й не було лукавства в них;

Й братерську клятву склали вони на солі й хлібах квасних;

Й братерську клятву склали вони на вогні й на лезі ножа,

Й на свіжезрізанім дерні, й на йменні Божім, що дивами вража.

Й стрибнув на жеребця Камалів хлопець й на кобилу -- полковника син,

І вдвох вернулись в форт Букло, звідки раніш відправись один.

Й лиш до казарм наблизились -- двадцять шабель осяяли двір,

Й кожна б рада себе освятить, збризнувшись кров'ю жителя гір.

"Назад! -- син полковника крикнув. -- Назад! Шаблі в піхви вкладіть!

Вночі я за злодієм гнавсь -- нині ж друга в загін прийміть!"

О, Схід це Схід, Захід це Захід, й ніколи не поєднатись їм,

Аж поки не постануть Земля й Небо на Божім Суді Страшнім.

Та нема Сходу й Заходу, й роду, й кордону, й рас взагалі,

Як стрілись два сильних лицем в лице, хай прийшли з різних кінців землі.

Р. Кіплінґ - "Балада про Схід і Захід" (читає М. Стріха)

Редьярд КІПЛІНҐ (в перекладі Максима Стріхи)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Andriy Lypkivskiy (a_lypkivskiy) wrote in bitter_onion,

# data[].attributes.attachment_link.title
Редьярд Кіплінг. Балада про Схід і Захід. Віктор Марач, Максим Стріха.

# data[].attributes.attachment_link.description
Оригинал взят у a_lypkivskiy в Редьярд Кіплінг. Балада про Схід і Захід. Віктор Марач, Максим Стріха. Джозеф-Редьярд Кіплінг Віктор Марач (1955) Джозеф-Редьярд Кіплінґ Балада про Схід і Захід О, Схід це Схід, Захід це Захід, й ніколи не поєднатись їм, Аж поки не постануть Земля й Небо на Божім Суді...

# data[].attributes.attachment_link.title
Балада-про-СхідіЗахід-схема