# data[].attributes.body
Det norske språket startet på 300-tallet med runeskrift som var skrevet på urnordisk, som var inspirert av indoeuropeisk. På 800-tallet kom det en ny periode innen den norske språkhistorien som var norrønt. Folk begynte å skrive med latinske bokstaver og skrev ord slik som de snakket.

# data[].attributes.body
Helleristninger og  hulemalerier

Det fins hulemalerier som er over 30 000 år gamle. Det vi i dag kaller helleristninger, er da mennesker i norden risset bilder i fjellet. Helleristninger er det eldste skriftspråket i Norge. Dette kunne være både dyremotiver og menneskemotiver.

# data[].attributes.body
Urnordisk eller runer er de første skrifttegnene i Norge. Rune betyr "mysterium/hemmelighet". Dette er på grunn av at runene var såkalte "magiske tegn". Mange mente at runene kunne beskytte dem mot død, sykdom og onde makter. En som kunne lese runer ble sett på som en type "trollmann", og var en mektig person i samfunnet. Disse "trollmennene" ble kalt Erilarer.

Urnordisk er et utdødd språk, som andre språk har brukt til å utviklet seg fra.

Et eksempel på dette er Latin, som er de romanske språkenes urspråk og runeinnskrifter på urnordisk.

De hadde ikke papir på den tiden, så runene ble skrevet på alt fra steiner, til våpen eller belter. Runer på våpen og redskaper var fordi man mente at det ville bringe lykke i kamper eller med avlingene.

Runene ble ofte skrevet med rette streker. Dette er fordi runene ble risset inn med stein. Som da gjorde det vanskelig å skrive bokstaver med runde kanter.

# data[].attributes.body
Norrønt var språket i Norge på 1350-tallet. Under norrøn tid levde vikingene i Norge. De eksporterte ord til England og andre land i Europa. Norrønt er en betegnelse på gammelnorsk og gammelislandsk.

Man startet å skrive norrønt ved hjelp av runer, men når kristendommen kom til Norge rundt år 1000, kom det Latinske alfabetet, og dermed ble runene avløst.

Under denne tidsperioden kom også svartedauen til Skandinavia. Når svartedauen oppstod i Norge i 1347, ble livet vanskelig for alle. Både for kongen, de fattige, de rike og de svake.

Før svartedauen var Norge et velstående land, med et bra samfunn og god arbeidskraft. Men når svartedauen kom sank folketallet drastisk. Prester og munker døde, og de var de eneste som kunne lese og skrive. Da mistet vi skriftspråket. Men det muntlige skriftspråket fortsatte.

# data[].attributes.body
Det alfabetet vi bruker i dag er det latinske alfabetet. Det latinske alfabetet er utviklet fra det greske alfabetet. Dette er nå et av de største og mest brukte alfabetene. Det er brukt i alle de vest-europeiske landene, inkludert oss.

# data[].attributes.body
Etter svartedauen slet Norge økonomisk, og visste ikke hva de skulle gjøre. I håp om hjelp bestemte de seg for å gå i union sammen med Sverige og Danmark, og danne et nytt land. Da de gikk i union med Sverige og Danmark, ble enkelte ord byttet ut med svensk og dansk. Dette språket ble kalt "mellomnorsk", fordi språket hadde mange ord fra nabolandene.

# data[].attributes.body
I 1550 tar Danmark over Norge, og Norge blir en del av Danmark. Dette kalles da for dansketiden. Skriftspråket går over til dansk, men bare personer med høy status snakket dansk. Resten av befolkningen hadde dansk som skriftspråk, men snakket forskjellige norske dialekter.

# data[].attributes.body
Norge var en del av Danmark frem til 1814. Skiftspråket var dansk og det hadde vært dansk siden 1400-tallet. I 1814 ble Norge et fritt land med egen grunnlov, men var likevel i union med Sverige. Norge krevde også etterhvert et eget, norsk skriftspråk. Mange var enige i at Norge skulle ha eget skriftspråk, men noen var også uenige.

# data[].attributes.body
Henrik Arnold Wergeland var en norsk forfatter, samfunnsdebattant, avisredaktør og riksarkivar. Wergeland skrev også store diktsykluser.

Wergeland ville ha en gradvis fornorsking av dansken. Han mente Munchs metode var alt for radikal og omfattende. Bedre samsvar mellom skriftspråket og talemålet var hans mål.

# data[].attributes.body
For å begynne med dansk var det gjerne Welhaven som ble trukket frem som den som ønsket å beholde dansk som skriftspråket i Norge. Han mente at det var godt etablert. Hvorfor endre noe som faktisk fungerer? Og det var fortsatt mye makt og status blant det danske språket.

Den retningen gikk man fort bort fra. Det var ikke så mange som ønsket å gå i retningen om at vi skulle skrive og lese på dansk, men at vi skulle snakke vårt eget språk. Det var viktig for Norge, og Nasjon Norge å danne sitt eget språk.

# data[].attributes.body
Den ene retningen som vokste frem da var det som ble kjent som riksmål. Det er et skriftspråk som fornorsker dansken. Asbjørnsen og Moe var kjente for sitt bidrag til denne retningen her. De dro rundt i landet og samlet inn det vi kjenner som folkeeventyr, som var fortalt på folkeminne over mange generasjoner, og skrevet ned. De brukte dansk som skriftspråk, men de fornorsket det. Så de brukte den typiske danske skrivemåten, men byttet ut en del ord som var typisk norske og brukte dem istedenfor.

# data[].attributes.body
I den norske offentligheten på 1800-tallet var det en aktiv og frisk språkdebatt. Høyre støttet fornorskingslinja til Knud Knudsen, mens Venstre støttet arbeidet til Ivar Aasen.

# data[].attributes.body
Knud Knudsens mål var å fornorske dansken sakte. Måten han gjorde det på var å fjerne mange stumme bokstaver og istedenfor innføre mange harde konsonanter. Han skrev mange bøker på både dansk og bokmål. Etter hvert fikk han støtte fra blant annet Henrik Ibsen og Bjørnstjerne Bjørnson, begge de to begynte å skrive bøker med Knut Knudsen sine regler. Dette ble til det vi i dag kaller riksmålet bokmål.

# data[].attributes.body
P.A Munch ønsket å skape et norsk skriftspråk som tok utgangspunkt i norrønt og gammelnorsk. Han ville gå helt tilbake i røttene og se på disse gamle ordene og uttrykkene, og lage et språk basert på det.

# data[].attributes.body
Den selvlærde mannen Ivar Aasen er i dag kjent som nynorskens grunnlegger. Han fikk et årlig stipend som gjorde det mulig for han å dra landet rundt og studere norske dialekter. Ivar Aasen var han som tok på seg oppgaven å lage det nye skriftspråket.

Ivar Aasen samlet ord og uttrykk fra hele Norge, og i 1850 ga han ut ei ordbok med mer enn 25 000 ord. Dermed grunnla han landsmålet som er dagens nynorsk.

# data[].attributes.body
I 1878 ble all undervisning på skolen på "Børnenes eget talesprog".

Landsmålet ble også et litteraturmål i løpet av 1860- og 1870-åra. Den nasjonale og demokratiske bevegelsen som førte til at partiet Venstre ble dannet i 1869, tok opp kampen for landsmålet også på det politiske plan.

# data[].attributes.body
I 1885 vedtok stortinget jamstilling mellom dansk-norsk og landsmål.

Dette er ett av vedtakene som førte til at landsmål, dagens nynorsk, ble et offisielt språk i Norge ved siden av det tradisjonelle standardspråket i Norge, som etter dansk mønster fra slutten av 1800-tallet ble kalt riksmål.

# data[].attributes.body
I 1892 fikk de forskjellige skolekretsene mulighet til å bestemme selv om de ville ha landsmål eller riksmål som hovedmål. De fleste skolekretsene valgte landsmål som hovedmål, og riksmål som sidemål.

# data[].attributes.body
Noregs Mållag ble stiftet på et stevne 4. - 5. februar 1906 i Kristiania for å fremme landsmål. Noregs Mållag var uenige i at riksmål skulle være hovedmålet i Norge, og bestemte seg derfor for å lage en egen stiftelse som sto for at nynorsk skulle være hovedmålet i Norge.

Hovedkravet på dette møtet i 1906 var at «den eine skriftlege prøva til artium skal vera på nynorsk (landsmål)».

# data[].attributes.body
I 1907 ble Riksmålsforbundet stiftet. Riksmålsforbundet ville at bokmål skulle bli det offisielle språket i Norge.

# data[].attributes.body
I 1929 omdøpes landsmål til det vi i dag kjenner som nynorsk, og riksmål omdøpes til det vi kjenner som bokmål.

# data[].attributes.body
Og der har vi det. Disse to målformene sitter vi med i dag, og nå har vi også fått høre bakgrunnen for hvorfor det ble sånn. Dette handler mye om identitet, og behovet for å markere seg som en nasjon med et eget språk. Det har mye med makt og gjøre, fordi språk er makt og det sier noe om hvem som styrer i et land, og hvem som har noe å skulle si. Og selvfølgelig har det en praktisk funksjon også. Det skal være lett å forstå det man skriver og leser, og det bør derfor være basert på det språket som snakkes rundt omkring i landet.