# data[].attributes.attachment_link.description
Activitatea Direcţiei se desfăşoară în temeiul Legii nr. 215/2001 a administraţiei publice locale, republicată, al O.U.G. nr. 57/2007 privind regimul ariilor naturale protejate, conservarea habitatelor naturale a florei şi faunei sălbatice, cu modificările şi completările ulterioare, al H.G. nr.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Parcul național cuprinde Cheile Bicazului, cele mai înalte și impunătoare chei din România și Lacul Roșu, cel mai mare lac de baraj natural din țară. Situat în Carpații Orientali, parcul este interesant datorită peisajului specific și a bogăției floristice și faunistice.

INTRODUCERE

Parcul Național Cheile Bicazului - Hășmaș a fost înființat în 1990 și este situat în Masivul Hășmaș din Carpații Orientali. Este caracterizat de un peisaj carstic, format din calcare și dolomite, cu vârfuri și abrupturi izolate, chei adânci, hornuri, peșteri și grote și o fragmentare accentuată dată de rețeaua hidrografică. Altitudinea maximă este 1.792m în vârful Hășmașul Mare, iar suprafața totală a parcului este de aproximativ 6.700ha.

Cheile Bicazului, lungi de peste 5km, sunt cele mai înalte chei din țară și impresionează prin prezența pereților verticali monumentali cu o înălțime de până la 500m. Un alt punct de interes al parcului este Lacul Roșu. Acesta este un lac de baraj natural format în 1838 prin prăbușirea unui versant în pârâul Roșu, în urma unui cutremur cu magnitudinea 6,9 de grade pe scara Richter.

Munții Hășmaș sunt formați dintr-un conglomerat cristalino-mezozoic și cuprind fosile de specii marine din perioada Cretacică, Jurasică și Triasică. Astfel, în numeroasele situri paleontologice din parc se găsesc peste 200 de taxoni diferiți de fosile marine, precum amoniți, belemiți și chiar recifi și bariere de corali, cu importanță europeană.

Rețeaua hidrografică este impresionantă, iar afluenții Bicazului formează și ei la rândul lor propriile chei, cu numeroase cascade și serii de marmite. Cheile Lapoșului au aproximativ 2km și în cursul lor se formează o frumoasă cascadă de 25m înălțime, ce curge în trei trepte. Alte chei care merită menționate sunt: Cheile Șugăului, Cheile Cupațului și Cheile Bicăjelului.

Flora parcului este una bogată și diversificată. Aici se găsesc peste 1.147 specii de plante superioare, dintre care unele sunt specii carpatice endemice: garofița albă de stânci, cocoșii bicăjeni și centaurea carpatică. La altitudini mai ridicate se întâlnesc chiar și câteva monumente ale naturii protejate prin lege: floarea de colț, papucul doamnei, sângele voinicului, cosacii lui Romer, opaița lui Zawadzki, etc.

Aproximativ 60% din suprafața Parcului Național Cheile Bicazului - Hășmaș este acoperită de păduri, în care predomină rășinoasele. Câteva specii seculare de pin ( Pinus sylvestris) și de cetină-de-negi ( Juniperus sabina) încă ocupă fisurile pereților calcaroși, în pâlcuri izolate. În păduri se mai găsesc și specii comune de paltin de munte, tei, larice, tisă și scoruș de munte.

Biodiversitatea mare a parcului este bineînțeles dată și de partea faunistică. Cerbul, mistrețul și căpriorul sunt speciile reprezentative de mamifere ierbivore mari care trăiesc în parc, alături de toate cele trei specii de carnivorele mari (urs, lup și râs). Dintre speciile rozătoare amintim pe cele de interes pentru conservare: chițcanul de munte, șoarecele de zăpadă și pârșul cu coadă stufoasă.

Parcul este o arie de protecție specială avifaunistică (ROSPA) cu specii de acvilă de munte, huhurez mare, ciocănitoare cu trei degete, presură de munte, cocoș de munte și fluturaș de stâncă.

În parc au fost observate peste 12 specii de liliac (liliacul mic și mare cu potcoavă, liliacul comun, liliacul de apa, liliacul de amurg, liliacul nordic, etc.) și numeroase specii de lepidoptere: fluturele mare al focului ( Lycaena hippothoe), fluturele apolo ( Parnassius apollo transylvanicus), fluturele ochi de păun roșcat.

Aici se găsesc de asemenea și numeroase specii de amfibieni, printre care amintim: salamandra, tritonul de munte, tritonul carpatic, izvoraș cu burtă galbenă, brotăcel, broasca mare de lac, broasca roșie de munte, broasca râioasă brună și verde, etc. Ca specii de reptile amintim de năpârcă, șopârlă de câmp, șopârlă de munte, șarpe de alun, șarpele lui Esculap și vipera comună. În apele Bicazului întâlnim păstrăvul, mreana vânătă, babușca și zglăvoaca.

ARII PROTEJATE

Parcul național se suprapune cu Situl Natura 2000 și cuprinde următoarele rezervații naturale:
Cheile Șugăului
Rezervația naturală Cheile Șugăului - Munticelu are o suprafață de 90ha și cuprinde o mare varietate de fenomene carstice. Aici se găsește cel mai mare depozit de travertin din România (o rocă sedimentară poroasă de calcar, de culoare gălbuie - brună), în care s-a format și o peșteră de aproximativ 10m lungime, ceea ce reprezintă un fenomen natural rar întâlnit. Situl de importanță comunitară cuprinde Peștera Tunel (Șura Glodului), Izvorul Șugăului și Peștera Munticelu (Ghiocelul), zone de grohotiș și abrupturi calcaroase.

Masivul Hășmașul Mare, Piatra Singuratică - Hășmașul Negru

Această rezervație naturală are o suprafață de 800ha și cuprinde în special relieful muntos al parcului. Aici sunt prezente următoarele tipuri de habitate: păduri cu molidiș, păduri dacice de fag, vegetație de stâncărie, pajiști alpine și subalpine, izvoare și mlaștini alcaline.
Avenul Licaș
Avenul Licaș este o rezervație speologică cu o suprafață de aproximativ 5ha și este format dintr-un puț cu diametru de 8m. La 37,5m adâncime, un dop de zăpadă, gheață și bușteni blochează accesul în galeriile subterane care se continuă totuși până la o adâncime finală de 51m, și care pot fi vizitate doar la sfârșitul verii.

RECOMANDĂRILE NOASTRE

Unul dintre traseele care te poartă deasupra Cheilor Bicazului, în puncte de belvedere fabuloase;

O plimbare în jurul Lacului Roșu pentru a admira peisajul de aici și pentru a înțelege fenomenul formării acestui lac de baraj natural;

Programele turistice de drumeție oferite de personalul specializat al Administrației Parcului Național Cheile Bicazului.

Numele Lacului Roșu provine de la Pârâul Roșu care traversează straturi de sol de culoare roșie, bogat în oxizi și hidroxizi de fier?

În 1970 în Parcul Național Cheile Bicazului - Hășmaș au fost introduse 60-90 de exemplare de capră neagră?

Cheile Bicazului sunt cele mai înalte chei din România, însă în același timp și unele dintre cele mai aglomerate, deoarece prin ele trece un drum național?

Text: Daniela Sicaru Foto: Dan Dinu

# data[].attributes.attachment_link.description
Parcul național cuprinde Cheile Bicazului, cele mai înalte și impunătoare chei din România și Lacul Roșu, cel mai mare lac de baraj natural din țară. Situat în Carpații Orientali, parcul este interesant datorită peisajului specific și a bogăției floristice și faunistice.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Meleagurile Banatului Montan uimesc prin frumusețea sălbatică a Parcului Național Cheile Nerei - Beușnița. Acesta este situat în Sud - Vestul României, în județul Caraș - Severin. Cu o suprafață de 36758 ha, aria protejată este administrată în special pentru ocrotirea ecosistemelor și recreere (categoria II IUCN).
Străbătând Parcul, Râul Nera sapă în calcare jurasice cele mai lungi chei din România (aproape 23km). Aici îsi găsesc refugiu unele specii rare, relicte terțiare, așa cum sunt Amphimelania holandri (Mollusca) și Cobitis elongata (Pisces), care se regăsesc și în râurile Sava și Drava din Serbia.
Cheile Nerei împreună cu numeroasele izvoare petrifiante cu formare de travertin care dau naștere la impresionante cascade și mirifice lacuri naturale, constituie farmecul acestei zone.

# data[].attributes.attachment_link.description
Meleagurile Banatului Montan uimesc prin frumusețea sălbatică a Parcului Național Cheile Nerei - Beușnița. Acesta este situat în Sud - Vestul României, în județul Caraș - Severin. Cu o suprafață de 36758 ha, aria protejată este administrată în special pentru ocrotirea ecosistemelor și recreere (categoria II IUCN).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pădurea Letea este o adevărată poveste, pe care merită să o "citești" dacă ajungi în Delta Dunării. Ne amintește de basmele din copilărie. Știți voi, acelea în care erau descriși copacii fermecați, pe care ni-i imaginam în fel și chip. Stejari de sute de ani cu ramuri întortocheate, liane, dune de nisip, cai sălbatici și mii de specii de păsări, toate creează un peisaj exotic și uluitor.

Prin grinduri și canale, de la Sulina spre Pădurea Letea

Pornind din Portul , traseul până la Pădurea Letea are o distanță de aproximativ 30 de kilometri. Dacă aveți norocul să îl găsiți liber pe ghidul de turism Mihai Călin, plimbarea cu barca va fi o plăcere, iar informațiile pe care el le oferă sunt foarte prețioase. Câteva dintre ele se regăsesc în acest articol, dar drumul este lung, iar Mihai are multe lucruri să vă spună. De la Sulina, se merge cu barca printr-o zonă mai sărăcăcioasă în vegetație, pentru că este foarte aproape de mare. Se trece prin Canalul Cordon litoral de Nord, apoi se intră în Canalul Cardon.

Acolo este o fostă gârlă, Canalul Bărbosu îi zice, despre care, localnicii spun că inițial a fost săpat de lipoveni sau de ucraineni, "excavatoare cu barbă", cum erau denumiți pe vremuri. Pe traseu se trece de la vegetația sărăcăcioasă, la o zonă cu vegetație de stepă, apoi în cea de grinduri maritime, în zona de grinduri fluvio-maritime, urmată de o zonă cu plauri, acele insule plutitoare care se mișcă pe canal în funcție de modul în care bate vântul sau curentul, ori chiar de la valurile produse de barcă. Într-un final se ajunge în satul Letea și se vizitează pădurea strict protejată.

Cu căruța trasă de cai, prin Pădurea Letea

Excursiile în Pădurea Letea se fac cu mașinile până la poartă. Da, până la poartă, deoarece pădurea este împrejmuită cu gard de sârmă ghimpată, pentru a fi protejată de caii sălbatici, care mănâncă scoarța copacilor și lăstarii acestora. Apoi, urmează distracția pentru cei care nu s-au mai plimbat cu căruțele trase de cai.

Traseul este de 8 kilometri, timp în care putem admira peisajele de vis și să ne imaginăm cum se plimbau strămoșii noștri. De la coborârea din căruță, se parcurge pe jos un kilometru până la dunele de nisip. În tot acest timp, ghidul de turism Mihai Călin ne explică istoria acestei atracții turistice, un loc spectaculos din Delta Dunării. De la el am aflat că Pădurea Letea, împreună cu Pădurea Caraorman și Delta Dunării reprezintă al treilea loc din lume ca număr de specii de plante și animale, după Arhipelagul Galapagos și Marea Barieră de Corali. Peste 5500 de specii de plante și animale există în zonă și reprezintă raiul cercetătorilor, al biologilor marini, al botaniștilor și în general, al iubitorilor de natură, spune ghidul de turism Mihai Călin. Fotografii de păsări spun că ajung în rai, când au prilejul să vadă și să fotografieze berzele negre, foarte rare dealtfel, vulturi codalbi, lopătari, țigănuși, eretele mici și mari, stârcul mare, stârcul roșu, galben, pitic sau pe cel de noapte, privighetori, sticleți, caprimulg, buha, ciocănitoarea pestriță, vânturelul roșu sau cel de seară, gaia sură, gaia neagră, șorecari, șoimul încălțat, eretele de stuf, uliganul pescar, dumbrăvencele, prigorii, ciocănitorile și multe, multe alte specii de păsări.

Pădurea Letea a luat locul mării

În urmă cu 6000 de ani, în locul în care se află acum Pădurea Letea era marea. Tocmai de aceea sunt și multe dune de nisip. Cele mai înalte dune de acolo, au ajuns la un moment dat la 22 de metri, povestește Mihai Călin. Și aceasta, din cauza vântului, care le spulberă pe timpul iernii.

Dunele sunt formate din scoică marină, iar nisipul este alb și extrem de fin. Un nisip numai bun de pus în clepsidră, cum spune Mihai Călin. Deoarece pe dune nu există vegetație, pe timpul verii temperatura crește uneori până la 60 de grade. Tocmai de aceea este indicată pentru această excursie o ținută de drumeție. Dacă faci imprudența să porți papuci vara și își iese piciorul din ei, faci bășici instantaneu, spune ghidul de turism Mihai Călin.

O singură plantă, "Cârcelul de nisip", ephedra distachya după denumirea lui științifică, are rădăcină sub formă de rizomi s-a adaptat și crește pe dune, astfel că le stabilizează cumva și coboară până la apă. Această plantă face la sfârșitul lunii iunie niște fructe roșii care seamănă cu murele și au gust de pepene roșu. Dunele se înroșesc de la acele fructe, care sunt comestibile și evident, foarte gustoase, afirmă Mihai Călin.

Caii sălbatici din Pădurea Letea

Mulți dintre turiștii care ajung în Pădurea Letea, vor să vadă, pe lângă dune și copacii seculari, caii sălbatici. În cea mai veche rezervație naturală din România, există aproximativ 2000 de cai sălbăticiți.

Ei au fost abandonați de localnici în perioada comunistă, fie pentru că nu mai aveau cu ce să îi hrănească, fie după ce a fost declarată "anemia infecțioasă", o afecțiune care i-a determinat pe mulți deținători de cai să își abandoneze animalele. Ei s-au înmulțit de-a lungul anilor, iar în prezent se estimează că există între 3000 și 5000 de cai în toată rezervația și aproape 2000 de exemplare în zona Letea.

Stejarii seculari, atracția turiștilor

Indiferent că vorbim despre turiștii români sau străini, toți rămân impresionați de stejarii seculari din Pădurea Letea. Unul dintre ei are peste 780 de ani, alții au 400-500 de ani. Doar doi dintre acești copaci mai pot fi văzuți de vizitatori în cadrul traseelor turistice.

Sunt două trasee pentru turiști: cel cu mașina, mai lung, care merge aproape de localitatea Periprava. Acesta însă, nu trece efectiv prin pădure, deoarece se merge pe grinduri. Spectacolul naturii ne este oferit de traseul rustic, cel cu căruța trasă de cai, care îi încântă pe toți cei care îl aleg. Să nu uităm de lianele care ne dau impresia că ne aflăm în junglă. Ele s-au întins prin toată pădurea și sunt de mai multe feluri: vița de vie sălbatică, liana greacă și curpenul de pădure și pot avea chiar și o lungime de 25 de metri.

Jacques-Yves Cousteau a făcut cercetări în Delta Dunării

Jacques-Yves Cousteau a făcut cercetări timp de 6 luni în Delta Dunării cu o echipă de peste 30 de persoane, prin anii 1990-1991. În urma studiilor pe care le-au făcut, pădurea Letea a intrat în patrimoniul UNESCO și a fost înființată Administrația Rezervația Biosferei Delta Dunării. Ulterior au fost aduse multe specii de plante, pe care specialiștii le-au cultivat în Pădurea Letea, pe nisip. Ghidul de turism Mihai Călin spune că pepiniera de pini a fost cultivată în pădure în 1977-1978, în urma probelor de sol luate de acolo. Copacii s-au aclimatizat și acum este o mare pădure de pini la Letea. De la ghidul Mihai Călin am aflat că sunt și duzi pe nisipul de la Letea.

Pădurea nu este compactă, așa cum sunt pădurile de deal. Există fâșii de copaci și dune de nisip longitudinale, orientate de la nord la sud, în sensul în care s-a retras marea. De asemenea, sunt și dune circulare, care au rămas ca niște valuri congelate, ne povestește ghidul Mihai Călin. Marea s-a retras și au rămas dunele foarte mari, care pot fi văzute în pădure.

Unde este Letea?

Letea este o localitate situată în nord-estul județului Tulcea, în Delta Dunării, pe grindul Letea, la 102 de km de orașul Tulcea. Ea aparține de comuna C.A.Rosetti, care are în componență 4 sate. Sfiștofca și Periprava, locuite de ruși lipoveni, Cardon, un cătun în care locuiesc ucraineni și bulgari și Letea, care este un sat de ucraineni. În comuna C.A.RosettI trăiesc mulți moldoveni veniți în transhumanță cu oile din Moldova și din Republica Moldova.

Pădurea Letea este frumoasă în orice anotimp, dar este spectaculoasă primăvara și toamna, când caii pasc liniștiți pe pajiști, florile ne încântă privirea cu multitudinea de culori, țânțarii nu ne mai deranjează, iar căldura nu este copleșitoare. O excursie în Pădurea Letea este o experiență deosebită, la finalul căreia veți avea telefonul plin de fotografii.

Fotografiile sunt realizate de ghidul de turism .

# data[].attributes.attachment_link.title
Pădurea Letea, povestea nemuritoare din Delta Dunării

# data[].attributes.attachment_link.description
Pădurea Letea este o adevărată poveste, pe care merită să o "citești" dacă ajungi în Delta Dunării. Ne amintește de basmele din copilărie. Știți voi, acelea în care erau descriși copacii fermecați, pe care ni-i imaginam în fel și chip.