# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В ивчаючи закони електрики і дивлячись на різноманіття їх застосування в техніці, мимоволі задаєш собі запитання: наскільки широко сама природа використовує ці закони?

Люди вже давно спостерігали дію електричних сил як у живій, так і в неживій природі. Електричні вугри, скати; блискавка - звичні явища. Перші мандрівники дивувалися з екзотичного способу полювання на південноамериканського електричного вугра. Індіанці заганяли у водойму, де водилися вугрі, стадо коней, і всю силу своїх електричних розрядів небезпечна риба обрушувала на беззахисних тварин. Лише згодом рибалки заходили у воду і вже без страху руками ловили цю незвичайну рибу.

Електричні водяні тварини існують не тільки в Америці. Відомо понад 50 видів, і належать вони до різних родин. Про унікальні властивості електричного сома, який водиться у річці Ніл, знали ще давні єгиптяни. Головний біль тодішні знахарі пропонували лікувати прикладанням до хворого місця живого ската.

Усі види електричних риб мають особливий орган, котрий виробляє електрику. За його допомогою тварини полюють, захищаються пристосовуючись до життя у водному середовищі.

Але чому у жодної наземної тварини не виявлено електричного органа?

Причина цього полягає в наступному. Лише вода з розчиненими у ній солями є чудовим провідником електрики, що дає можливість використовувати дію електричного струму на відстані.

У різних видів електричних риб електричні органи відмінні за розмірами та місцем розташування. В електричного сома - це тонкий утвір, що вкриває весь тулуб під шкірою. У вугра - видозмінена частина бокового м`яза ( складає половину маси тварини ). В електричного ската роду Torpedo електричний орган міститься навколо голови, а в ската роду Raja - поблизу хвоста.

Відзначу, що електричний орган у всіх риб, сконструйовано однаково. Елементарна складова ланка його - електроцит, котрий називають живим генератором електроенергії. Електроцити відокремлено один від одного драглистою масою, ізолятором, як цього вимагають закони електротехніки. Весь електричний орган також ізольований від тіла риби і контактує лише з навколишнім середовищем. Кожен електроцит виробляє напругу 0,02-0,08 В. Електроцити зібрані у стовпчики, котрі групуються в ряди. Така конструкція дозволяє виробляти напругу скатові порядку 400В, а в електричного вугра - понад 600В. Потужність таких "електростанцій" під час удару сягає 1000 Вт.

Грім і блискавка; електричні риби - лише маленька частинка з усіх багатоликих виявів електрики. А роль живої електрики виявляється ширшою. Слух, зір, смак, нюх, відчуття дотику - п'ять видів відчуттів, в основі механізму яких лежить електрика.

Намагаючись пізнати, як працює людський організм, ми повинні збагнути, як застосувала природа електричні закони в функціонуванні живого організму людини. Вона ( природа ) створила єдиний універсальний код - електричний. Багатогранність навколишнього світу зводиться до єдиної універсальної мови - електричного сигналу.

Насамкінець зауважу, що лише ґрунтовно вивчаючи електрику і поєднуючи її з анатомією та біологією випускник медичного закладу може стати справжнім лікарем. Хотілося б, щоб майбутні медики це враховували.

Ознайомившись з матеріалом, розв'яжи наступні якісні задачі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Жива електрика

# data[].attributes.attachment_link.description
В ивчаючи закони електрики і дивлячись на різноманіття їх застосування в техніці, мимоволі задаєш собі запитання: наскільки широко сама природа використовує ці закони? Люди вже давно спостерігали дію електричних сил як у живій, так і в неживій природі. Електричні вугри, скати; блискавка - звичні явища.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Еле́ктрика (від грец. ήλεκτρον - бурштин; раніше також громови́на) - розділ фізики, що вивчає електричні явища:

взаємодію між зарядженими тілами, явища поляризації та проходження електричного струму.

Електричні явища лежать в основі сучасних засобів виробництва, транспортування й розподілу енергії, а тому є основою численних застосувань в сучасній технології.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
електромагнітні явища

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
електричний струм

# data[].attributes.attachment_link.title
Електрика та магнетизм | фізика

# data[].attributes.attachment_link.description
Еле́ктрика (від грец. ήλεκτρον - бурштин; раніше також громови́на) - розділ фізики, що вивчає електричні явища: взаємодію між зарядженими тілами, явища поляризації та проходження електричного струму. Електричні явища лежать в основі сучасних засобів виробництва, транспортування й розподілу енергії, а тому є основою численних застосувань в сучасній технології.

# data[].attributes.body
Правдива інформація

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Еле́ктрика (від грец. ήλεκτρον - бурштин; раніше також громови́на ) - розділ фізики, що вивчає електричні явища: взаємодію між зарядженими тілами, явища поляризації та проходження електричного струму.

Електрика - явище природи, пов'язане з існуванням, рухом і взаємодією електричних зарядів.

Електричні явища лежать в основі сучасних засобів виробництва, транспортування й розподілу енергії, а тому є основою численних застосувань в сучасній технології.

Зв'язок електричних явищ з магнітними, вивчається електромагнетизмом. Електродинаміка, яка охоплює електрику та магнетизм, вивчає також електромагнітні хвилі. На противагу електродинаміці розділ електрики, що вивчає тільки нерухомі електричні заряди, називається електростатикою.

На електриці ґрунтуються прикладні науки, такі як електротехніка, електрохімія тощо.

Електричні явища були відомі ще в давнину, давнім грекам, фінікійцям, жителям Межиріччя. Те, що при натиранні бурштин отримує властивість притягати до себе легкі предмети, описував в 600-х роках до н.е. Фалес Мілетський. Фалес, однак, не відрізняв електрики від магнетизму, вважаючи це одним явищем, от тільки бурштин отримує таку дивну властивість при терті, а в магнетита вона постійна.

Новий крок у вивченні електричних явищ здійснив у 1600 році англійський лікар Вільям Ґілберт. Провівши дослідження електричних і магнітних явищ, він оприлюднив книгу, в якій зробив висновок, що властивості постійного магніта і здатність натертого бурштину притягати предмети - безумовно різні явища. Ґілберт почав застосовувати латинське слово electricus - бурштиноподібний, для опису такої властивості. У своїй книзі Ґілберт також прийшов до висновку, що Земля є магнітом, і саме тому стрілка компаса вказує на полюс.

У середині 17-го століття Отто фон Ґеріке винайшов електростатичний генератор.

Експерименти Стівена Ґрея показали, що електрику можна передавати на віддаль (до 800 футів) за допомогою провідників (зволожених ниток), якщо уникати контакту із землею і використовувати ізоляцію. Так почалися дослідження струмів і були закладені основи поділу матеріалів на провідники й діелектрики.

Шарль Дюфе відкрив два різні типи електрики, назвавши їх "скляним" і "смолистим" (тепер їх називають додатніми й від'ємними зарядами), показавши, що однойменні заряди відштовхуються, а різнойменні притягаються. Дю Фе також поділив речовини на провідники й ізолятори, називаючи їх "електриками" і "неелектриками".

Досліди Бенджаміна Франкліна, проведені в 1752 році, продемонстрували, що блискавка має електричну природу.

У 1791 році Луїджі Гальвані оприлюднив відкриття біоелектрики. 1800 року Алессандро Вольта побудував першу батарею - вольтів стовп. Новий тип джерела струму був набагато надійнішим, ніж електростатичні генератори, що використовувалися до того. В 1820 році Андре-Марі Ампер відкрив зв'язок між електрикою і магнетизмом. В 1821 році Майкл Фарадей вигадав електричний двигун, а в 1827 - Георг Ом встановив математичний закон, що описує струм в електричному колі.

Важко перечислити всі наукові відкриття в області вивчення електричних явищ у першій половині 19-го століття. Відкриття електромагнітної індукції Фарадеєм у 1831 році відкрило шлях до виробництва і використання електричної енергії у великих масштабах, і кінець 19-го століття став епохою численних винаходів в області електротехніки. До кінця століття зусиллями таких видатних вчених, як Нікола Тесла, Томас Алва Едісон, Вернер фон Сіменс, лорд Кельвін, Галілео Ферраріс та багатьох інших, електрика перетворилася з наукової цікавинки на провідну силу другої промислової революції.

Сучасна фізика вважає, що електромагнітна взаємодія є однією з основоположних взаємодій. Електричний заряд - властивість елементарних частинок, серед яких найважливішими, зважаючи на свою стабільність, є електрон і протон. Всі речовини складаються з атомів, в центрі яких існує позитивно заряджене ядро, а навколо ядра - негативно заряджені електрони. Більшість атомів у навколишньому світі нейтральні - число електронів у їхньому складі дорівнює числу протонів, але рухливі електрони можуть покидати атом, утворюючи додатні йони, або приєднуватися до нейтрального атома, утворюючи від'ємні йони. Якщо в якомусь фізичному тілі число електронів відрізняється від числа протонів, то таке тіло отримує макроскопічний електричний заряд. Цей процес називається електризацією.

Однойменні заряди відштовхуються, а різнойменні притягуються. Чисельно взаємодія між зарядами описується законом Кулона.

Якщо заряди помістити в суцільне середовище, то взаємодія між ними змінюється завдяки явищу, яке називається діелектричною поляризацією. Діелектрична поляризація виникає завдяки зміщенню електронів відносно ядер атомів у зовнішньому електричному полі або завдяки повороту молекул із власним дипольним моментом. У підсумку сила, яка діє на заряд з боку інших зарядів, визначається не лише величиною цих зарядів та їхнім розташуванням, а ще й наведеними дипольними моментами атомів і молекул середовища. При невеликих електричних полях (порівняно з внутрішньоатомними полями) здатність речовини поляризуватися, визначається діелектричною проникністю.

Під дією кулонівської сили заряджені частинки переміщаються, утворюючи електричний струм. Електричний струм створює магнітне поле, за яким його можна зареєструвати. Іншим наслідком проходження електричного струму крізь речовину, є виділення тепла.

Залежно від здатності проводити електричний струм речовини можна поділити на провідники й діелектрики. Провідники відрізняються від діелектриків тим, що містять вільні носії заряду, які можуть легко переміщатися всередині речовини.

Починаючи з кінця 19 століття, електричні явища відіграють дедалі більшу роль у виробництві й побуті. Електрика лежить у центрі нашої культури, починаючи від освітлення та різноманітних зручних у побуті приладів, і закінчуючи потужними електричними двигунами, які використовуються у виробництві.

В основному призначена для використання у виробництві і побуті електроенергія виробляється електростанціями, де механічна енергія обертання парових турбін перетворюється на електричну, електричними генераторами. Тепло, необхідне для нагрівання пари, яка обертає турбіни, отримують в основному за рахунок викопного палива. Крім теплових електростанцій значна частина електроенергії виробляється атомними електростанціями та гідроелектростанціями. В останньому випадку використовується відновлюване джерело енергії. Іншими відновлюваними джерелами енергії є енергія вітру, яку використовують дедалі популярніші в сучасну пору вітрові електростанції. Пряме використання сонячної енергії можливе завдяки сонячним елементам.

Вироблена електростанціями енергія розподіляється через електричну мережу в оселі людей, на фабрики й заводи.

Окрім виробництва й розподілу електричної енергії через мережу, широко використовуються також такі джерела електричної енергії, як електрохімічні батареї та акумулятори, які дозволяють отримати електричний струм невеликої напруги, потрібної для роботи переносних електронних приладів.

У 1870-х роках століття з'явилася лампа розжарення, яка стала першим побутовим приладом, що вимагав проведення електричної мережі в кожну людську оселю й установу. Ще до її появи електрика використовувалася телеграфом і телефоном - важливими комукаційними приладами. Серед важливих домашніх електроприладів: радіо, телевізор, програвач, пральна машина, холодильник, кондиціонер, обігрівач та багато інших. Багато з цих приладів використовують електродвигун, винайдений Майклом Фарадеєм. Із розвитком електроніки в людських оселях з'явилися також комп'ютери.

Виробництво теж широко використовує потужні електродвигуни, але електричні явища застосовуються також для гальванопластики, виплавки металів, зварювання та багатьма іншими способами.

Напруга, що прикладається до тіла людини, викликає протікання електричного струму крізь тканини, і чим вона більша, тим більшим буде струм. Поріг сприйняття залежить від частоти струму та шляху, яким струм проходить тілом. Для мережевої частоти електроенергії значення лежить у межах від 0,1 мА до 1 мА, хоча струм у декілька мкА може бути виявленим як незначні електровібрації за певних умов. Якщо струм є досить високим, то це викликає скорочення м'язів, аритмію серця та опіки тканин.

Відсутність видимих ​​ознак робить електрику особливо небезпечною.

Електрику можна спостерігати в декількох формах у природі. Прикладом природної електрики є блискавка. Деякі кристали, такі як кварц, або навіть цукор, створюють різницю потенціалів при впливі зовнішнього тиску. Це явище відоме як п'єзоефект. Ефект є взаємним, тобто коли п'єзоелектричний матеріал піддають дії електричного поля, відбувається невелика зміна фізичних розмірів матеріалу.

Деякі організми, наприклад, акули, здатні виявляти і реагувати на зміну електричного поля, ця здатність відома під назвою "електрорецепція". А деякі гімнотоподібні, зокрема, електричний вугор, здатні виробляти електричне поле для виявлення здобичі і оглушення її за допомогою високих напруг, що генеруються у модифікованих м'язових клітинах.

Всі тварини передають інформацію по їх клітинних мембранах у вигляді імпульсів напруги - так звані потенціали дії, до функцій яких входить спілкування з боку нервової системи між нейронами і м'язами. Потенціали дії також відповідають за координацію діяльності в деяких рослинах.

Фріш С. Е., Тіморєва А. В. Курс загальної фізики. - Київ : Радянська школа, 1953. - Т. 2 : Електричні і електромагнітні явища.

Кучерук І. М., Горбачук І. Т., Луцик П. П. Загальний курс фізики : навчальний посібник у 3-х т. - Київ : Техніка, 2006. - Т. 2 : Електрика і магнетизм.

Сивухин Л. В. Общий курс физики. - Москва : Наука, 1977. - Т. 3.

# data[].attributes.attachment_link.description
Еле́ктрика (від грец. ήλεκτρον - бурштин; раніше також громови́на ) - розділ фізики, що вивчає електричні явища: взаємодію між зарядженими тілами, явища поляризації та проходження електричного струму. Електрика - явище природи, пов'язане з існуванням, рухом і взаємодією електричних зарядів. Електричні явища лежать в основі сучасних засобів виробництва, транспортування й розподілу енергії, а тому є основою численних застосувань в сучасній технології.