# data[].attributes.body
L'exili consisteix a expulsar una persona (Encara que a
vegades ho fan per necessitat) a un altre país ja que al seu país d'
origen no són benvingudes. Un exemple és l'exili dels
republicans a França després de l'avanç de les tropes franquistesdeixant amics, familiars i objectes de valor enrere portant només petites bosses i roba molt desgastada.

# data[].attributes.body
Com es pot veure segons els testimonis del llibre de "La
maternitat d'Elna ", la gent va perdre tots els seus objectes de valor
(Deixant així totes les seves pertinences enrere mentre es dirigien a
França), van veure a amics morir pel camí i estaven sent
bombardejats pels avions feixistes dia rere dia per a
que, un cop a França, les condicions no milloraven eren humillladas i en estar a la platja no tenien llits per no parlar de la seva alimentació que era a força de llenties i aigua salada. A més que els que naixien
eren apàtrides (persones sense nacionalitat)

# data[].attributes.body
Per la pèrdua de familiars,amics, objectes de valor, casa, terrres etc

# data[].attributes.headline
 Per què la gent -  abans i ara- s’exilia?

# data[].attributes.subject
 Per què la gent -  abans i ara- s’exilia?

# data[].attributes.body
Tant abans com ara, la gent s'exilia perquè al seu país
hi ha una guerra i van a la recerca de seguretat i millors
condicions

# data[].attributes.headline
 publicada el 18 de febrero de 1939 en el semanario francés L’Illustration. Mariano Gracia llevaba de la mano a su hija coja Alicia, de siete años. El niño de segunda fila, igualmente amputado, era su hermano Amadeo, de cuatro años, quien avanzaba con la ayuda de un civil también con pata de palo.

# data[].attributes.subject
 publicada el 18 de febrero de 1939 en el semanario francés L’Illustration. Mariano Gracia llevaba de la mano a su hija coja Alicia, de siete años. El niño de segunda fila, igualmente amputado, era su hermano Amadeo, de cuatro años, quien avanzaba con la ayuda de un civil también con pata de palo.

# data[].attributes.headline
Evacuació d'un refugiat ferit pels guàrdies mòbils, a Le Perthus, França, el 28 de gener de a 1939.

# data[].attributes.subject
Evacuació d'un refugiat ferit pels guàrdies mòbils, a Le Perthus, França, el 28 de gener de a 1939.

# data[].attributes.headline
Una foto de febrer de 1939 en què soldats republicans espanyols fugen d'Espanya i arriben a França després de la victòria del general Franco durant la Guerra Civil espanyola.

# data[].attributes.subject
Una foto de febrer de 1939 en què soldats republicans espanyols fugen d'Espanya i arriben a França després de la victòria del general Franco durant la Guerra Civil espanyola.

# data[].attributes.headline
Similituds amb els refugiats actuals: Espanya

# data[].attributes.subject
Similituds amb els refugiats actuals: Espanya

# data[].attributes.body
1- El motiu no ha canviat. Segueixen
fugint d'una guerra.
És un fet que els habitants de Síria no emigren perquè sí.
Estan fugint d'una guerra igual que van fer els
republicans quan els franquistes els atacava. La guerra es
pot veure en les dues imatges.

2- Vaixells plens de refugiats
Igual que ara, els refugiats que havien d'anar a través del
mar per arribar al país al qual volien anar, omplien els vaixells
completament. Això s'aprecia en aquestes imatges.

3- Les llargues cues de persones amb poques
pertinences
Com es pot apreciar en les imatges, tant els espanyols
com els sirians anaven igual, és a dir, amb poques coses.

4- Segueixen sent discriminats
Els espanyols refugiats, eren anomenats "els indesitjables" i
avui, cosa que sé de primera mà, els sirians o qualsevol
refugiat no són benvinguts perquè, segons algunes persones,
a França no van acceptar bé als espanyols i és per això que
nosaltres tampoc hem de ser bons i acceptar a tots
els immigrants que vinguin aquí. Aquestes fotos mostren el
maltractament que se'ls dóna.

5- Segueixen posant-los en camps
Tot i que la situació i les condicions dins dels camps ha
canviat, se segueixen usant.

# data[].attributes.headline
1- El motiu no ha canviat. Segueixenfugint d'una guerra.

# data[].attributes.subject
1- El motiu no ha canviat. Segueixenfugint d'una guerra.

# data[].attributes.headline
1- El motiu no ha canviat. Segueixenfugint d'una guerra.

# data[].attributes.subject
1- El motiu no ha canviat. Segueixenfugint d'una guerra.

# data[].attributes.body
Els camps de concentració van ser:
Camp de Gurs
Camp de Argeles
Camps de Sant Cebrià de Rosselló i Barcarès
Camp de Septfonds
Camp de Rivesaltes
Camp de Vernet d'Ariège

# data[].attributes.headline
Principals llocs per onvan passar els refugiats i camps de concentració

# data[].attributes.subject
Principals llocs per onvan passar els refugiats i camps de concentració

# data[].attributes.body
Els principals llocs per on van passar els republicans
van ser:
Cervera, Portús, el Coll d'Ares, la Guingueta d'Ix i
Girona. Aquí la ruta de les tres dones que hem vist
anteriorment:
Remei Oliva: Barcelona-Girona-Figueres-Llançà-PortbouCervera-França (Camp Argeles)
María García: Barcelona-Girona-Puigcerdà-França (Camp
Argeles)
Joana Pasqual: Barcelona-Figueres-Agullana-Perpinyà-
(Camp Argeles)

# data[].attributes.body
Finançament
Elisabeth, que va aprendre a conduir el
Rocinante, va anar a buscar la llevadora i després va recollir a les
primeres mares, però es va adonar que la casa en la qual estaven era molt petita i necessitava electricitat i llavors va decidir buscar
una altra i mentre anava al mercat es va fixar en un petit palau
rural de principis de segle. El problema és que estava en
males condicions i llavors va demanar recursos econòmics a
Suïssa. L'Associació d'Ajuda als Nens en Guerra va reunir
30.000 francs suïssos. Un cop rehabilitada la casa, la mateixa
associació li va proporcionar els mitjans i els estris
necessaris. Com a prop hi havia un hort i una granja per
adquirir fruites i verdures, a més de llet, Elisabeth
va aconseguir permisos de les autoritats perquè els donessin
treballadors perquè treballessin en els horts. La roba era
facilitada per les campanyes de recollida d'unes associacions
dominicals de cercles cristians suïssos i una associació
noruega els va donar una màquina de cosir i també els
subministrava diners. Les infermeres provenien de l'escola
d'infermeres suïssa.

# data[].attributes.body
Situació personal
Elisabeth Eidenbenz va arribar a Espanya el 24 d'abril de 1936 al
primer comboi de "subministraments". Abans d'arribar a Espanya era
professora. Quan el setge de les tropes franquistes va arribar a
València, els comboi van servir com a vehicles d'evacuació.
Elisabeth va quedar atrapada enmig de l'ofensiva final de
Barcelona. Quan va tornar a Suïssa, es va posar en contacte amb
Karl Ketterer, el qual la va posar al comandament de la recentment construïda
maternitat.
Elisabeth s'encarregava de recollir a totes les dones
embarassades i portar-les a la maternitat, lloc on estaven
ben alimentades, amb bona higiene i fins i tot se celebrava el nadal. Ella, si veia que una dona no s'havia recuperat del
part, tirava als gendarmes fora dient: "Això és Suïssa!".
Durant la Segona Guerra Mundial, Elisabeth, també és
dedicar a amagar nens jueus dels nazis simplement canviant-li el cognom per un
francès (aquesta acció també la va realitzar amb els nens
espanyols) . També utilitzava un mètode d'apadrinament.
Sabia parlar espanyol perfectament i entenia el català.
Angoixes, pors i èxits
Tot i que Elisabeth va ajudar molts nens jueus, de vegades
havia de lliurar-los als alemanys, ja que havia de
trobar l'equilibri entre seguir les normes i salvar vides.
També li va causar un greu dolor haver de tancar la
maternitat
Els seus èxits van ser: La gran quantitat de vides que va salvar i la
fundació de la maternitat.

# data[].attributes.body
Una nit a les 23:00, el seu germà va venir a recollir a la seva família
i ella amb un camió que havia aconseguit. segons el seu
testimoni en el llibre, el camió anava ple de persones i els
avions feixistes i els vaixells els disparaven contínuament.
El seu marit, Joan, es trobava a Figueres, on es
van reunir més tard. A l'adonar-se que els franquistes
anaven rumb a Figueres, es van anar a França. Un cop a la
frontera van haver d'esperar que la obrissin. després van ser
portats al camp de concentració d'Argelers, on va observar
que cada vegada les tanques eren més altes i hi havia una sola entrada
en la qual, dins, llançaven el pa. Ella i la seva família bevien
aigua salada i això els va portar a tenir trastorns intestinals entre
altres coses. Més tard, i mentre estava embarassada, és
traslladada al camp de concentració de Sant Cebrià de Rosselló i anirà a
la maternitat on donarà a llum a Rubén Oliva. durant la seva
estada a la maternitat, se sorprèn molt pels bons
tractes que li donen ja que fins i tot celebraven el Nadal, però
també es preocupa per la seva família ja que les condicions en
el camp eren infrahumanes i feia molt de fred. La seva mare va ser
traslladada a un hospital per pulmonia, mentre que el seu pare
s'anava quedant cec. Joan surt a treballar a les mines. La seva
mare acabarà morint per la pulmonia, el seu pare morirà a
1957 i el seu marit morirà a causa d'una silicosi.
Quant al seu fill, aquest es quedarà a França on, segons
el seu testimoni, es va sentir molt diferent ja que a l'escola no
hi havia cap exiliat espanyol. Era apàtrida.
Angoixes, pors i èxits
Remei Oliva va sentir una pena immensa d'abandonar la seva casa i
el taller de moda. També es preocupava molt pels seus
familiars durant la seva estada a la maternitat. Això es deu al fet
que ella estava molt ben tractada però la seva família no tenia ni
menjar ni calor.
Tenia por que mai tornés a Espanya i que el seu fill
naixés en el camp de concentració, ja que ella sabia que
no sobreviuria.
Per sort, van obrir la maternitat on va poder donar a llum a un
nen completament sa i, tot i que una grip va posar
malalts a tots els nens, Rubén va sobreviure.

# data[].attributes.body
Situació personal
Ella, al costat de les seves amigues, va emprendre la ruta cap a França. Dels bombardejos constants, li va entrar un tros de metralla a l'ull ha Girona, les seves amigues van buscar un oculista perquè se'l treies. A Puigcerdà es va trobar amb el seu espòs que es
deia Teolo i junts van arribar a França, on es van posar
a plorar en veure que anirien a un camp de concentració. Igual
que tots els exiliats del camp, no tenien menjar ni aigua,
així que es van proposar buscar algun objecte en el qual poder
fer de tot. Els francesos els van posar una "dutxa" amb
aigua freda, ja que la gent es moria per qüestions d'higiene.
Segons el seu testimoni, els francesos sempre vigilaven i els
senegalesos, si veien algú sortir del camp, li llançaven el
cavall sobre. També diu que els francesos passaven dels
que tenien problemes de salut i, tot i haver-hi metges
republicans, no tenien els medicaments. Un any després
va ser traslladada al camp de Saint-Cyprien. Igual que Remei
Oliva, també estava embarassada en aquest llavors. Més tard,
Elisabeth Eidenbenz, li va dir que se la portava a una maternitat
i que es quedaria unes quantes setmanes en un pavelló. Aquí
conèixer a Joana Pasqual i al seu marit que era metge. Una
vegada en la maternitat, Elisabeth, els va explicar com va sorgir el
projecte i després els va donar menjar. Maria volia ajudar i rentava
als nens. El seu marit se'n va anar a Mèxic però ella es va quedar. Va donar
a llum a Felip. Després es va anar a Mèxic per reunir-se amb el seu espòs però va descobrir que ja havia tingut fills amb una altra
dona així que no va voler saber res més d'ell. A data de la
publicació del llibre, ella seguia parlant amb Elisabeth.
Angoixes, pors i èxits
Maria sentia molt dolor quan van haver d'abandonar a
seus amics i coneguts morts i també quan veia
gent suïcidant al mar del camp.
Tenia molta ràbia per no poder rebel·lar-se contra les injustícies
dels francesos.
La seva major por era que el seu fill naixés en aquells camps.
El seu èxit és haver donat a llum un nen sa.

# data[].attributes.headline
La sort de les dones que van donar a llum a la maternitat

# data[].attributes.subject
La sort de les dones que van donar a llum a la maternitat

# data[].attributes.body
a diferència dels camps de concentració a la maternitat les condicions de vida eren molt millor no solament sanitariament pel fet de tenir una bona alimentació, llits,infermeres sinó que també és sentien arropadas, ja que eren una gran família la qual fins i tot celebrava les festes.

# data[].attributes.body
Situació personal
El seu marit era el tinent de l'exèrcit republicà del front
d'Aragó i mèdic. Ell va iniciar la retirada. La seva retirada va coincidir
amb el naixement del seu segon fill. Joana se'n va anar amb el seu fill
a casa dels seus sogres. Llavors, un dia es va presentar una dona
de Perpinyà, la qual li va donar notícies del seu marit, notícies que
no va tenir durant sis mesos. La dona li va dir que el seu marit no
podia tornar, ja que estaven afusellant a les persones que
tenien a veure amb la repressió franquista i també li va donar
indicacions sobre una masia, masia que, un cop va arribar a ella,
es va trobar amb una família primitiva i que sota el llit
hi havien rates. Després, i al costat d'aquesta família, es va dirigir a França,
on pel camí es va trobar amb un conegut de la seva
família el qual la va deixar passar a Perpinyà. El seu marit estava
amagat i li va dir a Joana que volia tornar perquè no tenia
delictes de sang, però la seva dona li va dir que no perquè era molt
arriscat, així que ella va tornar per dir-li als seus sogres que s'ocupessin dels seus fills i després es va anar a França. van viure una
temporada amagats i Joana va tornar a quedar-se embarassada.
Més tard, se'ls van endur al camp d'Argelers. Si és el cas
van separar als homes de les dones i les condicions a
camp no eren molt diferents de les dels altres testimonis.
El seu espòs es va oferir a netejar les latrines del camp de les
dones perquè es veiessin més sovint. Després va ser
traslladada a una barraca per a més tard anar a la maternitat. En
la maternitat, el seu espòs, com era metge, passava més
temps amb elles. Ella, al costat de María García van començar a
treballar a la cuina netejant olles i ajudant a les
cuineres. El seu espòs treballava en una companyia del cos dels trens prop de París, ja que, amb l'inici de la 2a Guerra
Mundial, els francesos necessitaven mà d'obra. Joana va donar a
llum al seu fill Pere. El comandant de la companyia de trens, els
va construir una casa de fusta dins del camp, però, una vegada que els nazis van venir a buscar-lo, van decidir tornar a
Espanya però el seu marit va ser capturat i tancat a Figueres.
Angoixes, pors i èxits
La seva major por, igual que el de totes, era que el seu fill no
naixés en els camps.
Els seus èxits van ser haver donat llum a un nen sa, però també
inclouria que el seu marit va aconseguir una casa.