# data[].attributes.body
Eesti

# data[].attributes.body
Mina-vorm

Isamaa

# data[].attributes.body
Murelik

("minu pisaraid sa näinud,
minu muret kuulnud sa, –
Eestimaa, mu tööd, mu laulu,
sull’ neid tulin rääkima!")

Tänulik

("Head olen näind ja paha,
mõnda jõudsin kaota’ ,
mõnda elus jätta maha –
sind ei iial unusta’ !")

Tahab Eestisse jääda

("Oh ei jõua iial öelda
Ma, kuis täidad südame!
Sinu põue tahan heita
ma kord viimse’ unele.")

Nagu laps(eestlane) katkise põlvega tuleb isa(Eestimaa) juurde nutma, kes sind siis lohutab

# data[].attributes.body
Süda, kuis sa ruttu tõused
kuumalt rinnas tuksuma,
kui su nime suhu võtan,
püha Eesti isamaa!
Head olen näind ja paha,
mõnda jõudsin kaota’ ,
mõnda elus jätta maha –
sind ei iial unusta’ !

Sinu rinnul olen hingand,
kui ma vaevalt astusin,
sinu õhku olen joonud,
kui ma rõõmust hõiskasin,
minu pisaraid sa näinud,
minu muret kuulnud sa, –
Eestimaa, mu tööd, mu laulu,
sull’ neid tulin rääkima!

Oh ei jõua iial öelda
Ma, kuis täidad südame!
Sinu põue tahan heita
ma kord viimse’ unele.
Ema kombel kinni kata
lapse tuksvat rinda sa:
eesti muld ja eesti süda –
kes neid jõuaks lahuta’ !

# data[].attributes.body
Head ja paha

# data[].attributes.body
Isamaa näeb

# data[].attributes.body
Laulu häält, ema häält ja Isamaa häält

# data[].attributes.body
Eestimailist elu väärtustab ja taunib elu ilma Isamaata

# data[].attributes.body
Patriootlikkus, tahad ka Isamaa põue jääda

# data[].attributes.body
Selles luuletuses väljendub romantism isamaalusega

# data[].attributes.body
Lydia isa on Johann Voldemar Jannsen

# data[].attributes.body
“Mu isamaa on minu arm” ja “Sind surmani” autor

# data[].attributes.body
Vanemuise seltsis oma näidendeid (1870 "Saaremaa onupoeg", 1871 "Säärane mulk") lavastades pani ta aluse eesti teatrile.