# data[].attributes.headline
Pārvietot/ Mindauga un Martas piemineklis Aglonā

# data[].attributes.subject
Pārvietot/ Mindauga un Martas piemineklis Aglonā

# data[].attributes.body
2015. gada 20. septembrī Aglonas bazilikas sakrālajā laukumā tika atklāts piemineklis Lietuvas karalim Mindaugam un karalienei Martai. Lietuvas dižkunigaitis Mindaugs (1200–1263) XIII gadsimtā apvienoja baltu zemes un lika pamatus Lietuvas lielvalstij.
1261. gadā viņš oficiāli atteicās no savas kristīšanas.
Pieminekļa atklāšana izraisīja sašutumu vēsturnieku vidū.
Latvijas Vēstures institūta direktors Guntis Zemītis pieminekļa likšanu Aglonā atzīst par dīvainu: “Būtībā tas rada jaunu pseidovēsturi, kuras piekopšana šobrīd Eiropā ir modē. Tas jāuztver vai nu kā biznesa projekts, vai arī saistībā ar Latgales identitātes meklējumiem, ar vēlmi būt nedaudz atšķirīgiem no pārējās Latvijas – lūk, mums bija karaliene! Bet arī īstā vēsture mums taču bija pietiekami laba un latgaliešiem būtu ar ko lepoties. Ir reāli vadoņi, kam celt pieminekļus.”
Mindauga un Martas pieminekli es pārvietotu, jo, kā jau teicu, viņš atteicās no katoļticības, tādēļ nesaprotu, kāpēc piemineklis atrodas Aglonas bazilikas sakrālajā laukumā. Es to pārvietotu pierobežā ar Lietuvu, jo tas būtu kā skaists un simbolisks apliecinājums lietuviešu un latviešu kopībai.

# data[].attributes.headline
Laikmetīga liecība/ Kristiana Brektes murālis «Veltījums Džemmai Skulmei»

# data[].attributes.subject
Laikmetīga liecība/ Kristiana Brektes murālis «Veltījums Džemmai Skulmei»

# data[].attributes.body
Kristiana Brektes gleznojums “Veltījums Džemmai Skulmei” uz Rīgas 40. vidusskolas sienas tapa 2021. gada augusta sākumā pēc fonda "Mākslai vajag telpu" iniciatīvas. Tas pēc mākslinieka Kristiana Brektes teiktā, atainoja četras dievietes, kas tapušas iedvesmojoties no Džemmas Skulmes zīmējumos radītiem meiteņu tēliem. Gleznojumu rotāja neona uzraksts ar Skulmes citātu: "Mēs esam kā sliekas, kurām jāirdina augsne".
Siena, bija Rīgas 40. vidusskolas izglītības programmas īstenošanas vietai piederīga, un tā tika izvēlēta apzināti, akcentējot mākslas izpratnes veidošanu jau no mazām dienām, tādēļ, manuprāt, šo murāli vajadzēja atstāt kā laikmetīgu liecību, mudinot bērnus iepazīties ar vizuālās mākslas mantojumu un spēcīgām latviešu personībām, tādām kā Dž. Skulme un K. Brekte.
Pats Kristians Brekte sociālajā tīklā "Facebook" raksta: "Nekad neesmu aicinājis uz nacionālā vai rasu naida vai nesaticības izraisīšanu. Māksla tiešā veidā parāda, cik liela brīvība ir valstī. Ja jūs neesat brīvs izpausties mākslā, tas nozīmē, ka neesat brīvs arī citos laukos. Māksla ir barometrs tam, kas notiek, ekonomiski, politiski - it visā."

# data[].attributes.headline
Iznīcināt/ Piemineklis Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem

# data[].attributes.subject
Iznīcināt/ Piemineklis Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem

# data[].attributes.body
Piemineklis atradās Uzvaras parkā, Pārdaugavā, Rīgā. Tas bija veltīts Sarkanās armijas karavīriem, kas Otrā pasaules kara laikā piedalījās Latvijas un Rīgas atkarošanā no Vērmahta. Piemineklis tika uzcelts 1985. gadā un nojaukts 2022. gada augustā.
Es iznīcinātu šo pieminekli.
Pēc manām domām, piemineklis tika iznīcināts argumentēti, jo tas simbolizēja ne vien sarkanās armijas uzvaru, bet arī Latvijas atkārtotu okupāciju. Latvijas tautai rūp brīva un demokrātiska valsts, tādēļ Okupācijas piemineklim nav vietas Latvijā. Vēl jo vairāk paši Latvijas iedzīvotāji veica ziedojumus. Ziedojuma mērķī tika norādīts, ka piemineklis Uzvaras laukumā ir simbols, kas pamatnācijai atgādina par represijām, zaudētām dzīvēm un valsts okupāciju.

# data[].attributes.body
Valmierā memoriāls tika atklāts 1985.gadā. Te pārapbedīja Otrajā pasaules karā Valmieras apkārtnē ap 600 kritušos padomju karavīrus un arī ap 350 civiliedzīvotājus no dažām kapu vietām.
Karš Ukrainā aktualizējis jautājumu par padomju laika pieminekļiem. Jautājumu, vai beidzot nevajadzētu demontēt Otrā pasaules kara memoriālu, uzdod arī valmierieši.
Lai gan memoriālā ir arī padomju laika simbolika, tomēr tā autoriem ir izdevies memoriālā ielikt citus akcentus.
Marta Katana stāstīja: "Šis nav komplekss vienai konkrētai varai, bet tas ir par kritušajiem un cietušajiem šajā laika posmā. Kompleksā iekodētās vērtības, kuras ir tādas vispārcilvēciskas vērtības, kuras nav tieši par kādu konkrētu armiju vai konkrētu datumu, bet vienkārši par cīņu un sāpēm, un, kas ļoti būtiski, ko mums izstāstīja tēlnieki un arhitekti, ir šī kompozīcija "Nenovāktā raža", kur ir dzīva mežābele un zem tās postaments ar āboliem, – ka tas bija veltījums deportētajiem cilvēkiem. Tiem, kas tika izsūtīti vai kādu citu iemeslu pēc bija spiesti pamest savas mājas, un tad šie āboli paliek zālē nesalasīti. Spēcīga metafora, kuri viņiem izdevās iekļaut šajā konkursa darbā un arī realizēt, tā principā ir pirmā deportācijas upuriem fiziski izveidotā piemiņas vieta Latvijā, kura tika izveidota vēl okupācijas laikā".
Memoriālam ir mākslinieciska vērtība, ko pierāda šī brīža iecere to papildināt ar vēsturiskiem faktiem, jauniem akcentiem, kas labāk ļautu izprast Otrā pasaules kara kontekstu.