# data[].attributes.body
Jo a lo meu...

Acabo de llegir les Cartes a un joves escriptor de Colum McCann i m'han entusiasmat. Per què? Doncs perquè hi he notat tota l'energia de l'escriptor; hi he llegit una pila de bons consells, no només per a qui vol escriure sinó també per a qualsevol persona i a més a més hi he entrevist els gustos literaris de qui escriu aquestes cartes.

# data[].attributes.headline
"Chavs: la demonización de la clase obrera", d'Owen Jones 

# data[].attributes.subject
"Chavs: la demonización de la clase obrera", d'Owen Jones 

# data[].attributes.body
Fa uns dies que he començat el llibre d'Owen Jones "Chavs: la demonización de la clase obrera". M'està semblant fantàstic, en primer lloc, per la seva claredat i senzillesa, fruit del fet que el seu autor és periodista i escriu amb una clara intenció divulgativa. Pel que fa a les primeres pàgines que he pogut llegir, el llibre pretén explicar el procés de demonització, orquestrat per les classes privilegiades, que ha patit la classe treballadora britànica. En aquest sentit, ens explica com el fet que la majoria de persones que treballen a la premsa i a altres llocs de poder provinguin de contextos socials privilegiats fa que no tinguin cap mena d'idea del que suposa viure i créixer en un context de classe obrera. Això fa que es faci un retrat de les classes treballadores totalment esbiaixat, presentant-se aquestes classes com a una colla de ganduls que són pobres perquè no fan res per evitar-ho. El llibre ens ajuda a pensar en les condicions socio-econòmiques que fan que fugir dels barris desfavorits sigui una tasca sovint impossible. Així doncs, lectura molt necessària en aquests dies en què ressona per tot arreu aquesta idea que qui és pobre ho és perquè vol i que amb esforç tothom pot ser ric.

Toni Porras

# data[].attributes.body
L’últim llibre de Sergi Pàmies no és L’últim llibre de Sergi Pàmies. L’últim llibre de Sergi Pàmies és A les dues seran les tres. L’habilitat de l’autor per convertir la seva biografia en matèria literària arriba, en aquest conjunt de relats, a un punt on el lector –espero no ser l’únic– es perd pel laberint de la memòria de qui escriu. Què hi ha d'autobiogràfic, en els relats? Ja era així quan Pàmies menjava llimones sense fer ganyotes o quan practicava l’art de portar gavardina, però ara potser se li nota més. Un viatge al Quebec amb un reservadíssim Vázquez Montalbán, una trobada d’antics companys de classe programada molts anys enrere, unes vacances per França amb els fills, els exilis de la mare i el pare, un germà guitarrista. L’estil marcadament periodístic i l’aire de crònica d’alguns relats ens allunyen de la mirada literària que potser voldríem trobar-hi els lectors. I amb tot, Pàmies ens regala pàgines d’una bellesa descriptiva treballada, exacta, cinematogràfica. També ens deixa algunes reflexions sobre el fet d’escriure i sobre la vida mateixa, com la que diu que “el més important que ens passa a la vida sempre és el que no havíem previst”.

# data[].attributes.body
És un assaig de poc més de cent paraules, però que s'ha de llegir amb calma. Tracta un tema polèmic en la Polònia actual perquè el govern del partit Llei i Justícia va prohibir el 2018 que es fes referència als camps d'extermini com a camps polonesos i nega la connivència d'una part de la societat polonesa amb l'Holocaust.
L'obra de Gross demostra amb documentació dels arxius polonesos, alemanys i soviètics que alguns polonesos van col·laborar amb els nazis en l'assassinat dels seus conciutadans jueus. Per fer-ho, explica la història de la vila de Jedwabne (que en pocs anys, va estar controlada pels soviètics, els alemanys i, de nou, l'URSS) i de les relacions intracomunitàries dels seus veïns en la realitat de la Segona Guerra Mundial.

Héctor Mañé

# data[].attributes.body
Al principi l'obra és lenta, però un cop avances és trepidant. Promou a la reflexió dins el món de l'espionatge tot i que el final potser no és del tot creïble. Un fill que veu al pare sent ajusticiat i que donarà sentit al seu destí.
-------------------------------------------------------------
Un llibre recomanat per un professor de religió l'any de la seva publicació dient-me si m'agradaven els llibres "totxo". Tot venia de llegir Els pilars de la terra ... I no em va defraudar!

Jonatan Garcia

# data[].attributes.body
Són les memòries de l'escriptor Israel Yehoshua Singer en les quals explica la seva infantesa al shtetl de Lentshin, prop de Varsòvia. Descriu la forma de vida de les comunitats jueves poloneses de principis del segle XX. És un testimoni interessant perquè parla d'una Europa que la Shoah va fer desaparèixer. El llibre està inconclús perquè l'autor va morir d'un infart.

Héctor Mañé

# data[].attributes.body
És una compilació de relats que retraten la societat russa de la segona meitat del segle XIX. El narrador és un noble rus que escriu en primera persona i cadascun dels personatges amb qui es troba encarna un aspecte de la societat rural russa de l'època.

# data[].attributes.headline
Història del temps: Del Big Bang als forats negres

# data[].attributes.subject
Història del temps: Del Big Bang als forats negres

# data[].attributes.body
Fa uns pocs anys que em vaig llegir aquest llibre de divulgació científica. És un llibre que m'he llegit 3 vegades i, en el meu concepte ens permet descobrir com és la fragilitat humana.
Però que, tot i així, l'humanitat descobreix i evoluciona en un món que forma part d'un tot.

Personalment el recomano, ja que, ens permet veure des d'un punt de vista diferent el funcionament del món i les causes a molts fenòmens a simple vista inexplicables.

# data[].attributes.body
Em van fer llegir aquest llibre quan anava a 1r de BUP, fa ja molts anys. Al principi vaig pensar que seria soporífer, però va resultar ser una gran història. Em va servir per aprendre una mica com era Egipte en l'època d'Akhenaton (segle XIV a.C.), moment de grans conflictes en la successió del tron i també religiosos. Ara estic aprofitant les hores lectores per llegir-lo per tercera vegada.
Crec que és un llibre molt recomanable si us agrada la novel·la històrica.

# data[].attributes.body
A l'estiu he llegit aquest interessantíssim viatge per la història del llibre, i també de l'escriptura, la lectura, la literatura, l'antiguitat... I penso que malgrat que ens creiem moderns i molt innovadors, en realitat seguim molt lligats i ens devem molt al món antic.
Irene Vallejo,  L'infinit dins d'un jonc.

# data[].attributes.body
Acabo de llegir Quan arriba la penombra, d'en Jaume Cabré, un llibre de relats on els personatges salten d'història en història tot dibuixant una mena de fil que podria ser perfectament el d'una novel·la. El diàleg entre l'art i la realitat, la disparitat de perspectives sobre uns mateixos fets, el dolor i la venjança, la imaginació com a motor... Són alguns dels eixos sobre els quals gira aquesta obra que, per als lectors de Cabré, conté algun tresor amagat, alguna picada d'ullet a les seves novel·les més celebrades.

# data[].attributes.body
Quan publiqueu una entrada al padlet, poden passar dues coses:

a. Que en sigueu usuaris i la publicació quedi firmada per defecte
b. Que no hi tingueu compte i la publicació quedi anònima. Si és així, firmeu-la!