# data[].attributes.headline
Зустріч з онуком та правнуком Максима Тадейовича Рильського

# data[].attributes.subject
Зустріч з онуком та правнуком Максима Тадейовича Рильського

# data[].attributes.attachment_link.title
Спеціалізована школа № 7 імені М.Т.Рильського | 👉Сьогодні у нашій школі 🏫 відбулася особлива подія — зустріч з онуком та правну... | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
👉Сьогодні у нашій школі 🏫 відбулася особлива подія — зустріч з онуком та правнуком Максима Тадейовича Рильського. Гості поділилися теплими спогадами про видатного поета, розповіли про родинні історії…

# data[].attributes.headline
"Ці коридори чули його кроки "

# data[].attributes.subject
"Ці коридори чули його кроки "

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | Екскурсія ”Знайомство з музеєм” | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Екскурсія ”Знайомство з музеєм” Ці стіни чули його голос. Ці класи чули його кроки Нагадує тут все про нього, Хоч вже пройшли десятки років. Нещодавно…

# data[].attributes.headline
Співець земної краси і природи!

# data[].attributes.subject
Співець земної краси і природи!

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | Конкурс ”Співець земної краси” Утворчості багатьох українських поетів значне... | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Конкурс ”Співець земної краси” Утворчості багатьох українських поетів значне місце посідає тема оспівування природи рідного краю. У поезії Максима Тадейовича Рильського природа - як музика.…

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | МУЗЕЙНИЙ УРОК ”ЯК ПАРОСТЬ ВИНОГРАДНОЇ ЛОЗИ, ПЛЕКАЙТЕ МОВУ” | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
МУЗЕЙНИЙ УРОК ”ЯК ПАРОСТЬ ВИНОГРАДНОЇ ЛОЗИ, ПЛЕКАЙТЕ МОВУ” Із нагоди святкування Міжнародного дня рідної мови в музеї імені Максима Тадейовича Рильського спеціалізованої школи номер 7 з учнями…

# data[].attributes.headline
Музейне свято!

# data[].attributes.subject
Музейне свято!

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ВЕЛИКИЙ ГРАНОСЛОВЕ | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ВЕЛИКИЙ ГРАНОСЛОВЕ! 19 березня в спеціалізованій школі номер 7 - особливий день. Уся шкільна родина вітає свого улюбленого поета - Максима Тадейовича Рильського з днем…

# data[].attributes.headline
Краса природи в поезіях Великого Гранослова

# data[].attributes.subject
Краса природи в поезіях Великого Гранослова

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | Краса природи в поезіях Великого Гранослова | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Краса природи в поезіях Великого Гранослова Збираючись на зимові канікули, лекторська група музею ім. Максима Тадейовича Рильського…

# data[].attributes.headline
" Як парость виноградної лози, плекайте мову..."

# data[].attributes.subject
" Як парость виноградної лози, плекайте мову..."

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | Музейне свято - ”Мова - наша зброя | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Музейне свято - ”Мова - наша зброя !” Як парость виноградної лози, Плекайте мову.
Пильно й ненастанно Політь бур’ян.
Чистіша від сльози
Вона хай буде! М.Т.Рильський…

# data[].attributes.headline
130 Великому Гранослову!

# data[].attributes.subject
130 Великому Гранослову!

# data[].attributes.body
130-річчя Великого Гранослова

Лекторська група музею ім. М.Т.Рильського спеціалізованої школи №7 м. Києва сьогодні святкувала 130-річчя улюбленого поета.

Він України мав чарівну вроду,

Носив її наймення гордолиць.

Він виріс від суниць аж до зірниць,

Великий гранослов свого народу.

Д. Павличко

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | 130-річчя Великого Гранослова | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
130-річчя Великого Гранослова Лекторська група музею ім. М.Т.Рильського спеціалізованої школи №7 м. Києва сьогодні святкувала 130-річчя улюбленого поета. Він України мав чарівну вроду,…

# data[].attributes.headline
 Музейний урок

# data[].attributes.subject
 Музейний урок

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | Музейний урок ”Наша мова - серце наше | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Музейний урок ”Наша мова - серце наше!”
Музей ім. М.Т.Рильського спеціалізованої школи №7 м. Києва сьогодні радо вітав п’ятикласників, які завітали на пізнавальний урок ”Наша мова - серце наше!”. У…

# data[].attributes.headline
" Молюсь і вірю. Вітер грає"

# data[].attributes.subject
" Молюсь і вірю. Вітер грає"

# data[].attributes.attachment_link.title
МУЗЕЙНІ ЦІКАВИНКИ | Березень - місяць народження українських світочів | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Березень - місяць народження українських світочів. Т.Шевченко, Л.Костенко, М.Рильський. Для нас ім’я Великого Гранослова, дійсно, рідне, бо саме в нашій 7 школі молодий М.Рильський працював…

# data[].attributes.attachment_link.title
Літературна студія _Зернятко_

# data[].attributes.attachment_link.title
Заходи, конкурси, фестивалі, зустрічі

# data[].attributes.attachment_link.title
Лекторська група в класичному стилі

# data[].attributes.attachment_link.title
Засідання в музеї з вчителями

# data[].attributes.attachment_link.title
Уніфікований паспорт музею Рильського

# data[].attributes.headline
Привітання від М.Т.Рильського

# data[].attributes.subject
Привітання від М.Т.Рильського

# data[].attributes.headline
Екскурсія "Я путь собі малу знайшов у ветхій школі"

# data[].attributes.subject
Екскурсія "Я путь собі малу знайшов у ветхій школі"

# data[].attributes.attachment_link.title
7 школа Солом'янський район Конкурс

# data[].attributes.headline
 Відео щодо участі у Всеукраїнському конкурсі екскурсоводів шкільних музеїв "Край, в якому я живу"

# data[].attributes.subject
 Відео щодо участі у Всеукраїнському конкурсі екскурсоводів шкільних музеїв "Край, в якому я живу"

# data[].attributes.body
ІІ місце (Колеснік Софія)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Спеціалізована школа № 7 імені М.Т.Рильського

# data[].attributes.attachment_link.description
0 views, 4 likes, 0 loves, 0 comments, 0 shares, Facebook Watch Videos from Fedyunina  Galina: 

# data[].attributes.headline
Лекторська група

# data[].attributes.subject
Лекторська група

# data[].attributes.attachment_link.title
Лекторська група музею (1)

# data[].attributes.headline
Сторінка Київського літературно-меморіального музею Максима Рильського у мережі «Facebook»

# data[].attributes.subject
Сторінка Київського літературно-меморіального музею Максима Рильського у мережі «Facebook»

# data[].attributes.attachment_link.title
Щоб переглянути, увійдіть або зареєструйтеся

# data[].attributes.attachment_link.description
Переглядайте дописи, світлини та багато іншого на Facebook.

# data[].attributes.headline
Музей-садиба родини Рильських у селі Романівка

# data[].attributes.subject
Музей-садиба родини Рильських у селі Романівка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Музей-садиба родини Рильських - літературно-меморіальний музей, присвячений життю і творчості видатного українського поета-лірика Максима Тадейовича Рильського, розташований у селі Романівка Попільнянського району. Літературна експозиція розміщена у 4-х залах меморіального приміщення, яке належало сім'ї поета, де пізніше була відкрита сільська школа, в якій вчителював М.Т.Рильський у 1918-1919 рр. В експозиції музею - матеріали про батьків та родину поета, експонати, що пов'язані з життям М.Т.Рильського в Романівці, а також численні документи, книги, фотографії, особисті речі, які розповідають про творчий шлях, громадську діяльність, захоплення видатного українського поета та про життєві долі багатьох талановитих людей так чи інакше пов'язаних з родиною Рильських. Щороку, коли зацвітає бузок, організовується й проводиться літературно-мистецьке свято "Романівська весна" - свято краси рідного слова, рідної пісні, свято шани славному роду Рильських. У літературно-меморіальному музеї-садибі М.Т.Рильського в Романівці увазі відвідувачів пропонується різноманітна тематика екскурсій для різних вікових категорій, зокрема для учнівської та студентської молоді. Є також актова зала, придатна для проведення семінарів, конференцій, творчих зустрічей тощо.

Адреса: Житомирська область, Попільнянський район, с. Романівка, пр. Сабурова, 2

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Ляшевич

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей-садиба родини Рильських - tic.zt.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Музей-садиба родини Рильських - літературно-меморіальний музей, присвячений життю і творчості видатного українського поета-лірика Максима Тадейовича Рильського, розташований у селі Романівка Попільнянського району. Літературна експозиція розміщена у 4-х залах меморіального приміщення, яке належало сім'ї поета, де пізніше була відкрита сільська школа, в якій вчителював М.Т.Рильський у 1918-1919 рр.

# data[].attributes.headline
Літературно-меморіальний музей Максима Рильського у місті Києві

# data[].attributes.subject
Літературно-меморіальний музей Максима Рильського у місті Києві

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЩИРО ВІТАЄМО ВАС, ДРУЗІ, З НОВОРІЧНИМИ І РІЗДВЯНИМИ СВЯТАМИ!
МИРУ, ЩАСТЯ І ПЕРЕМОГ В НОВОМУ РОЦІ - НАМ І УКРАЇНІ!
Студений вітер б'є в холодні вікна,
І олов'яний важко дише став.
Так, знов душа замерзне, знов одвикне
Од радісного колихання трав.

І на снігах паперу дивна повість
Свою мережку вирізьбить ясну
Про молодості легку випадковість
І старості сувору сивину.

О мужній вітре, вчителю єдиний!
Достиглий овоч струшуючи з віт,
Ти вчиш любити все, що перемінне
І що незмінне, як незмінний світ.

Максим Рильський
1926 р., Романівка

Картина Порфирія Жалка-Титаренка "Шевченківський парк" (1945 р.) зберігається в фондах Київського літературно-меморіального музею М.Рильського

# data[].attributes.attachment_link.title
Київський літературно-меморіальний музей Максима Рыльского

# data[].attributes.attachment_link.description
ЩИРО ВІТАЄМО ВАС, ДРУЗІ, З НОВОРІЧНИМИ І РІЗДВЯНИМИ СВЯТАМИ! МИРУ, ЩАСТЯ І ПЕРЕМОГ В НОВОМУ РОЦІ - НАМ І УКРАЇНІ! Студений вітер б'є в холодні вікна,І олов'яний важко дише став.Так, знов душа замерзне, знов одвикнеОд радісного колихання трав. І на снігах паперу дивна повістьСвою мережку вирізьбить яснуПро молодості легку випадковістьІ старості сувору сивину.

# data[].attributes.headline
Графік роботи шкільного музею та відповідальна особа

# data[].attributes.subject
Графік роботи шкільного музею та відповідальна особа

# data[].attributes.attachment_link.title
Графік роботи шкільного музею (1)

# data[].attributes.headline
Знайомство з нашим музеєм

# data[].attributes.subject
Знайомство з нашим музеєм

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Школа Рильського

# data[].attributes.attachment_link.title
Школа Рильського

# data[].attributes.headline
Поетичний марафон (початок)"ВЕЛИКИЙ ГРАНОСЛОВ СВОГО НАРОДУ"

# data[].attributes.subject
Поетичний марафон (початок)"ВЕЛИКИЙ ГРАНОСЛОВ СВОГО НАРОДУ"

# data[].attributes.headline
"Поезія не терпить галасу і метушні"

# data[].attributes.subject
"Поезія не терпить галасу і метушні"

# data[].attributes.headline
«Я ніколи не сидів у нього на колінах" (як онук Максима Рильського зберігає пам'ять про діда).

# data[].attributes.subject
«Я ніколи не сидів у нього на колінах" (як онук Максима Рильського зберігає пам'ять про діда).

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська правда _Життя

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Я ніколи не сидів на дідових колінах, навіть дитиною. Він не читав мені казок, як це робили інші дідусі. Проте наша з ним розмова була найкращоюу світі - ми мовчали, - по-дитячому щиро усміхається Максим Георгійович Рильський, онук відомого поета.

Він господарює у київському будинку №7, де колись жив його дідусь.

Нині садиба на колишній вулиці Радянській (тепер Максима Риського) - літературно-меморіальний музей.
Листи рибалки
Дерев'яними сходами тут колись крокував до свого кабінету поет, а тепер - відвідувачі.

Онук Максим зростав у цих стінах і пильнує їх так само дбайливо, як спогади про діда.

- Улюблене місце відпочинку мав - у плетеному кріслі, під старою вербою, - показує крізь вікно. - Біля невеличкого фонтану.

Якось влітку я вирішив ловити рибу, а дідусь пильнував за мною звідси. Хитав головою,дивуючись з моєї винахідливості. А за кілька днів бачу - дід у солом'яному капелюсі сидить собі у плетеному кріслі і в тому самому місці ловить рибу. Я мало не впав від подиву!

Подорож до Західної України. Рильський на риболовлі на лісовому озері поблизу села Меденичі. Липень-серпень 1959 р. Фото: Київський літературно-меморіальний музей Максима Рильського

Рибальство, каже онук, було для діда особливим способом спілкування із природою:
- Цей барометр бачите? За тиском дід часто визначав, чи клюватиме риба. Він завжди так захоплено розповідав мені про всі тонкощі, про нерест, про те, як правильно вудити. Одного разу написав навіть цілого листа з детальною інструкцією!
Чоловік пригадує, як, підвозячи онуків до школи, семимісний дідовий ЗІМ зупинявся за квартал до школи.

Далі всі йшли пішки, бо ніхто не хотів зловживати прізвищем.

Діти просили водія не їхати прямісінько до школи, бо не хотіли, щоб інші бачили, що Рильських підвозять.
Онук Максим з костюмом діда
Максим Георгійович обережно бере в руки теплу ковдру, на якій бабуся ще у 1930 році червоною ниткою вишила ім'я свого сина - "Богданчик".

Ця ковдра лежить у невеличкій спочивальні на першому поверсі, де багато років тому обірвалося життя Максима Рильського та його дружини.
- Моя бабуся Катерина Миколаївна була на дев'ять років старша за свого чоловіка. Я часто бачив, як вона чепурилася перед дзеркалом. Бабуся ніколи не ходила вдома у капцях чи халаті, завжди носила сукні, прикраси, підбори, підпудрювала щічки. Та й дід мій одягався дуже пристойно. Будинок поезії
Максим Георгійович обережно відчиняє високу дерев'яну шафу, дістає звідти сірий костюм дідуся й усміхнено коментує: " Онук Максим з костюмом діда".

На мить здається, що одяг віддає пряним ароматом тютюну, який з розповідей так обожнював Максим Рильський.

Будинок поета спроектували, щоб господар міг під'їхати машиною, піднятися сходами до ганку, де біля дверей стояли великі глиняні глечики, увійти в будинок та пройти червоним килимом головного коридору у вітальню.

Проте побут взяв своє: онук бачив, як дідусь заходив у будинок через кухню. Там кожен день готувала тітка Ксенія, смачний аромат страв нісся аж на вулицю.

Максим Георгійович заходить до вітальні, обережно переступає червону стрічку, що відділяє експонати від головного проходу:
Ці картини, ліжко, стіл, приймач, сервант з посудом, крісла, рояль, за яким грав дід, телевізор, який я дивився - усе ввібрало у себе розмови про культуру та духовність, спогади та легенди.

- Сюди приходила вся еліта 50-60 років, люди вважали за честь поспілкуватися з Максимом Тадейовичем.

В гостині у В.Ю.Стефаника. Зліва направо: секретар Яремчанського РК КПУ Свердлов, В.Ю.Стефаник, начальник місцевої міліції, М.К.Йосипенко (мистецтвознавець), М.Рильський, дружина В.Ю.Стефаника. Яремча, липень-серпень 1959 року. Світлина Богдана Максимовича Рильського. Фото: Київський літературно-меморіальний музей Максима Рильського

Хоча в будинку поет жив з 1951 року, телефон тут встановили лише через 10 років.

- Дід казав: "Служіння музі не терпить галасу і метушні", - говорить онук. Тому всі охочі поспілкуватися з поетом шукали з ним зв'язок через інститут, Верховну Раду, писали листи та навідувалися в гості.
Перекладацьке підпілля
Під вербою поет з усіма прощався. Деревце - справжній нащадок верби, яку на далекому півострові Мангишлак у засланні посадив Тарас Шевченко. Це був подарунок поету від товариша Андрія Малишка.

Коли дід помер дерево зсохло. Вербу спиляли, а на її місце посадили паросток. Дерево і досі росте.

- У 20-х роках дідусь став наймолодшим серед неокласиків (Миколи Зерова, Освальда Бургардта, Павла Филиповича, Михайла Драй-Хмари). Він впевнено відстоював у літературі свої погляди, за що й переслідувався радянською владою, - ділиться історією діда Максим Георгійович.

У своєму мистецтві неокласики опиралися на грецько-римську літературу.
Після ув'язнення дід сховався у перекладацтво, створив своє так зване "підпілля", щоб уникнути переслідувань. У ті часи майже всі неокласики були знищені...
Влада це сприймала як "невизнання радянської дійсності", тому в березні 1931 року поета заарештували за приналежність до підпільної контрреволюційної організації.

- Дідусь півроку провів у Лук'янівській в'язниці, після звільнення страшенно хворів. Остання його неокласична збірка "Гомін і відгомін" вийшла у 1929 році.

Онук пригадує, що Рильський продовжував жити у колишньому неокласичному угрупуванні навіть після ув'язнення: проводив збори, зустрічі, вечірки, всіляко намагався допомогти побратимам.

- Переслідування не припинили, на допитах його друзів прізвище "Рильський" зустрічалось найчастіше.
Багряний вечір догорів
У 30-х роках дід прославився як геніальний перекладач, був завідувачем літературної частини Національної опери України, переклав близько два десятки опер українською.

Пушкінський "Євгеній Онєгін" донині вважається його найкращою перекладацькою роботою! - розповідає онук.

- Усе виглядає так само, як і багато років тому: ось дідів робочий стіл, лампа, подарункові трофеї з полювання, рушниці, портрети Заньковецької, Міцкевича, Шевченка, Пушкіна...

А головне - п олиці зі словниками, його улюбленими книгами. Дід читав їх як художню літературу, водночас економлячи час на пошук красивих слів у тексті.

Під час поїздки Західною Україною. Липень-серпень 1959. Час для творчості. Фото: Київський літературно-меморіальний музей Максима Рильського

З вікна кабінету поета видніється лівий берег Дніпра.
Багряний вечір догорів І попіл падає на місто, Переливається намисто Понаддніпрянських ліхтарів. Відродження чи перевтілення?
Онук зупиняє погляд на дідовому портфелі кольору розмоклого господарського мила.

У ньому колись лежав рукописний вірш... Онук тихим голосом цитує діда:

Наступного року після ув'язнення Рильський видає збірку поезій "Знак терезів", яку радянська критика сприймає як "свідчення про рішучий перелом, який відбувся у свідомості поета".

Але через зв'язки з колишніми неокласиками, у 1938 році поета звинуватили у "буржуазному націоналістичному підпіллі".

За розпорядженням НКВС поета мали розстріляти.

- Врятувала діда "Пісня про Сталіна", яку він навмисно написав разом з композитором Левком Ревуцьким у 1935-му році. (на цьому наполіг Андрій Хвиля, заступник наркома освіти). Нарком внутрішніх справ республіки Олександр Успенський планував його знищити, а не просто арештувати.

Перший секретар Компартії України Микита Хрущов урятував діда, особисто зателефонувавши Йосипу Сталіну: "Товаришу Сталіне, як можна арештувати поета, який написав "Пісню про Сталіна"? Її співає вся Україна, народ Вас не зрозуміє, якщо Рильського знищать".

Диктатор хвилину помовчав і відповів: "Перекажіть тому дурню Успенському, щоб він у ці справи не втручався". Це було останнім словом: "розстріляти чи помилувати", - говорить Максим Георгійович.

У роки Другої світової війни Рильський відродився та пробудив в українців національну свідомість, жагу до боротьби за Україну, розповідає онук.

Патріотичні поеми "Слово про рідну матір", "Жага" і "Неопалима купина" відновили історичну пам'ять народу, нагадали про його коріння.
У газеті "Правда" Микола Хрущов написав: "Максим Рильський - український радянський патріот!"
Після завершення війни радянська влада цькувала поета за його щирість та відвертість, заборонила друкувати твори.

Лише у 1957 році, після розвінчання культу Сталіна, тягар з поета зняли.

- Максима Рильського могли знищити у будь-який момент. Але він залишався собою, хоч і був змушений адаптуватися до тих часів. Над ним знущалися, його пригнічували, але геніальність все одно виходить на поверхню.
Не міг підписуватися своїм прізвищем, совість не дозволяла
Дідусь перевтілився, але не став більшовицьким радянським літератором. У нього поля жовтіли, а небо синіло, - запевняє онук.

М.Т.Рильський на полонині. 1959 рік. Фото М.Йосипенка. Фото: Київський літературно-меморіальний музей Максима Рильського

Онук заходить в одну з кімнат музею і дивиться на сотні фотографій на стіні за склом.

- Мій батько був телевізійником, шуткував: "Сину, якщо не будеш вчити мови, станеш журналістом", - усміхається.
Але я не міг підписуватися своїм прізвищем, совість не дозволяла, люди б мене не зрозуміли. Тому вигадував псевдоніми: "Максименко", "Святищенко" (озеро Стятище під Вишеньками, туди полюбляв їздити дід).
Онук Рильського почав вчитися на перекладача у відділенні романо-германської філології, та згодом перейшов на факультет журналістики.
- Мене друкувала Італійська Республіка, англійський "Financial Times" - усім було цікаво, як живеться людям з тоталітарним поглядом. Хоча в АПН кожен другий був КГБ-шник. Я мав свій кабінет, службову машину та талони на пальне, подорожував Україною та більше нічого з того не мав. Коли АПН перевтілилося в "РИА новости", повністю втратив зацікавленість у роботі.
- Коли закінчив навчання в університеті, дідусь прилаштував мене в одну з найкращих республіканських газет того часу - "Робітничу газету". Пиши собі і про спорт, і про природу, і про пригоди...

За 8 років в газеті він об'їздив Україну: спускався на плотах по Черемоші, піднімався на гелікоптері над Чорним морем, коли там здобули перший чорноморський газ, літав над Керченською протокою у нерест, спускався в шахти, літав на вантажному літаку у Воркуту, був на аварії Чорнобильської АЕС, має другу категорію ліквідації її наслідків.

Згодом Максима Георгійовича запросили у Агенство Печати "Новости", де матеріали орієнтувалися на закордонного читача:

Наступні 20 років свого життя онук поета Агенству США з міжнародного розвитку (USAID).

Західні партнери хотіли допомогти українцям вийти на ринкові реформи. Максим переконував та заохочував людей на них переходити.
Прізвище - печать відповідальності
Він виводив на український ринок "Coca-Cola", "KraftFoods", "Danone" і "Чумак".

Переконував людей, що автомобілі "Daewoo" не гірші за японські авто.

Доводив, що генетично модифіковані організми не такі страшні, як концентрати та отрути, якими раніше масово посипали поля.

Максим Георгійович тримає в руках сіру книжечку - "Мудрості від Максима Рильського".
- У ніч його смерті на вишню біля будинку прилетіла птаха та жалібно кричала. Мабуть, так прощався ліс із тим, хто його оспівував усе своє життя. Деревам цим виповниться за 60 років. Мабуть, живуть так довго з легкої люблячої дідової руки. Анастасія Шапоренко, для УП.Життя Фото онука Максима Рильського: Сергій Касич
У ній онук зібрав поезії, прозові твори свого діда, щоб показати, що "великий поет - завжди сучасник". Він обережно гортає її сторінки:

- Ці книги забирають у мене час та здоров'я, але відчуваю взаємну віддачу, внутрішню свободу. Я щасливий, коли мене слухають, адже говорю про те, що думаю, що мені болить. Нас виховували у скромності, ми - онуки і сини Рильського, несемо на собі печать відповідальності нашого прізвища. Я мрію, щоб ніхто не зробив кар'єри на ньому, забув про підлість. Потрібно шанувати самого себе і своє прізвище.

На вулиці світить сонце, зеленіє трава, скоро розквітнуть троянди, якими колись любив милуватися поет. Максим Георгійович повільно йде до воріт, оглядаючи дерева:

# data[].attributes.attachment_link.title
"Я ніколи не сидів у нього на колінах": як онук Максима Рильського зберігає пам'ять про діда

# data[].attributes.attachment_link.description
Я ніколи не сидів на дідових колінах, навіть дитиною. Він не читав мені казок, як це робили інші дідусі. Проте наша з ним розмова була найкращоюу світі - ми мовчали, - по-дитячому щиро усміхається Максим Георгійович Рильський, онук відомого поета. Він господарює у київському будинку №7, де колись жив його дідусь.

# data[].attributes.headline
Зустріч з  М.Г.Рильським

# data[].attributes.subject
Зустріч з  М.Г.Рильським

# data[].attributes.headline
Великі поети - завжди сучасники

# data[].attributes.subject
Великі поети - завжди сучасники

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Урядовий Кур'єр

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Національному музеї літератури та в мережі книгарень "Є" відбулися презентації книжки "Мудрості від Максима Рильського", яку упорядкував онук світоча української культури Максим Георгійович Рильський.

Невелика за розміром книжечка насичена думками та філософськими роздумами визначного гуманітарія та гуманіста, які не втратили значення в сьогоденні.

Хіба можна залишатись байдужим, коли йдеться про утвердження рідної мови, піклування про слово і духовність людини, звернення до молоді, проблеми виховання й ставлення до природи, вияви добросердя: все, що хвилювало класика протягом усього життя, знайшло відтворення у книжці, в окремих віршах і поетичних рядках, цитатах і витягах з літературно-мистецьких студій і розвідок, епістолярній спадщині, публіцистиці.

Книжка розкриває світосприйняття, духовні й моральні принципи, життєві спостереження, широчінь доброти, інтересів, уподобань, переконань поета.

"У збірці вміщено лист, який у 1939 році Рильський написав Хрущову. Поета непокоїло, що в Київському оперному театрі ставитимуть опери російською мовою, - каже директор Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка академік Микола Жулинський. - Ще тоді, в далекому 1939-му, він чудово розумів, що двомовність обов'язково призводить до перемоги однієї з мов. Тому так багато його роздумів саме про долю української мови. Гадаю, що ніхто так, як Максим Рильський, не оспівав словник. Для нього словник - як для православних Біблія. Він читав словники, захоплювався ними". Сам поет писав: "Бо слово - зброя. Як усяку зброю, його треба чистити й доглядати".

Видавець Алла Ковтун підкреслює, що громадськості добре відомі всі грані таланту Максима Тадейовича - поета, публіциста, перекладача, мистецтвознавця, музиканта. А тепер відкриваємо для себе Рильського мислителя і мудреця.

Павло Мовчан, поет і голова "Просвіти", згадав, як 18-річним студентом наважився підійти до Рильського в одній з кав'ярень і був вражений простотою й душевністю вже знаменитого поета.

Хто особисто знав Максима Тадейовича, згадують, що він допомагав усім, йому писали як в останню інстанцію. Сам він в одному з листів, уміщених у збірці, зізнається, що має репутацію "ліберала і ходатая у справах людей".

- Книжка побачила світ завдяки меценатам, - наголошує онук поета. - Шлях до читача виявився нелегким: просити гроші на культуру - річ невдячна. Знайомив з оригіналом друзів, знайомих. Підтримка надійшла від редакції газети "Голос України" та особисто редактора Анатолія Горлова. Отримав половину витрат на друк. Це не перший вияв високої духовності з боку газети та її очільника. Саме завдяки їхнім зусиллям побачила світ на відзначення 100-річчя перша збірка дідуся "На білих островах". А також календар "Максим Рильський", де фото поета-академіка супроводжуються його висловами, що певною мірою надихнуло мене на впорядкування "Мудростей".

Мудрий поет-неокласик ще від 1920-х ніби передчував наше європейське майбутнє, закликаючи в одному з виступів брати все найцінніше з духовного надбання європейців.

# data[].attributes.attachment_link.title
Великі поети завжди сучасники

# data[].attributes.attachment_link.description
У Національному музеї літератури та в мережі книгарень "Є" відбулися презентації книжки "Мудрості від Максима Рильського", яку упорядкував онук світоча української культури Максим Георгійович Рильський. Невелика за розміром книжечка насичена думками та філософськими роздумами визначного гуманітарія та гуманіста, які не втратили значення в сьогоденні.

# data[].attributes.headline
Максим Рильський: поет, естет, універсал

# data[].attributes.subject
Максим Рильський: поет, естет, універсал

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Український інтерес

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Смольницька

# data[].attributes.attachment_link.title
Максим Рильський: поет, естет, універсал | Український інтерес

# data[].attributes.attachment_link.description
У нас є постать, яка з’явилася в період великих сподівань – а потім великих розчарувань. Наче зліпок діб Ренесансу, романтизму, символізму.

# data[].attributes.headline
Рильський-дід та Рильський-онук

# data[].attributes.subject
Рильський-дід та Рильський-онук

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Темний кожух, цигарковий дим на засніженій алеї і прощання на дарницьких луках. Яким запам'ятав Максима Рильського його онук

Максим Рильський
Архівні фото надав онук Максим Рильський

На столі в кабінеті Максима Рильського речі складені так, ніби він щойно вийшов і от-от має повернутися до роботи. Посеред столу - попільничка, він багато курив. Проте до кабінету вже не піднімався в останні дні життя: не міг подужати сходів до горішньої кімнати й лежав в опочивальні на першому поверсі. Рідні Рильського - двоє синів із невістками та онуки - усі тими днями були вдома.

Проти ночі 24 липня 1964 року, коли Рильський помер, голос птаха, що лунав із вишневого гілля у дворі, розбудив старшого онука Максима, названого на честь діда. Хлопчикові здалося, що це був і крик, і плач.

"Так прощався з дідом голосіївський ліс і голосіївське птаство, якому він присвятив безліч своїх віршів", - розповідає уже сімдесятирічний онук.

Дід-людина

Він сидить на лавці у дворі двоповерхового будинку Рильських над Голосіївським парком у Києві. По смерті діда, в 1968 році, садиба його дитинства стала музеєм, кабінет діда - меморіальною кімнатою, а власна кімната - експозицією. Рильський-онук прочиняє двері до помешкання й каже, що його дитинство закінчилось тоді, коли дім почав ставати музеєм.

Онук майже не пам'ятає діда-поета чи діда-перекладача. Тільки діда-людину.

"Я був кімнатною дитиною, зайнятою школою й дитячими справами. Я не замислювався - з ким живу", - розповідає Рильський-онук. Тому він не вів жодних щоденників про діда та його роботу. Нині часто запитують: "Невже ти не пам'ятаєш, як дід працював над перекладом опер?". "Ні, - відповідає. - Не пам'ятаю".

Малим Максим Рильський бачив, що дід постійно зайнятий. Дітям казали: "Дід працює - йому не можна заважати". Коли Рильський-старший був у кабінеті, вдома всі ходили майже навшпиньки.

У дідовому будинку часто збиралася тодішня київська інтелігенція і ще молоді шістдесятники. Онук пам'ятає, що за столом могло сидіти понад два десятки гостей.

"Але хіба я міг знати, що то Вінграновський, Драч чи Коротич? То були просто хлопці за столом, а я - просто дідів онук. Дід дарував мені подарунки - велику зелену машинку з відкидним причепом, рибальське приладдя. Рибальство - найбільша дідова пристрасть, це те, що він посіяв і в моїй душі", - починає усміхнений сивий чоловік, який уже за віком пережив діда.

Онук Максим Рильський у помешканні діда, яке тепер є музеєм
Фото: Данило Павлов

"Нащадок"

Максим Тадейович прокидався о шостій ранку - домашні ще спали, та онук пригадує рипання дерев'яних сходів від дідових кроків. То дід спершу збирався вигулювати алеєю над Голосіївським парком своїх собак - ірландських сетерів - високих, коричневих, з кучерявими вухами. Їх він називав "хвостами".

"Алея навпроти дому завдовжки не більше як двісті метрів, тому дід ходив нею туди-назад і курив. Взимку одягав свій темний кожух. У листах другові-літературознавцю писав: "Хвости" - на місці, робітник працює, домашні кланяються. Робітником дід називав дятла з алеї. Він був захоплений цим лісом, - онук прочиняє шафу в опочивальні діда й дістає той самий кожух. - Чуєте, табак і нафталін?".

Онук показує особисті речі Максина Рильського

Поряд у шафі висять краватки, сорочки, піджаки й капелюхи. У теплу пору двір Рильських встилали квіти, плоди яблунь, груш, черешень і винограду.

Щоранку Рильський-дід мав звичку зрізати свіжі квіти. Доки всі домашні прокинуться, на столі вже - троянди та фрукти.

"Після починався його робочий день. Я знав, як дідо в кабінеті - галасувати не можна. Коли дід працював, із кабінету аж валив тютюновий дим радянських сигарет "Друг" і "Лайка". Та найчастіше діда не було увесь день - він їздив то у видавництво, то в інститут".

Іноді Рильський-онук розповідає іншим, що ніколи не сидів у діда на колінах. Так було не тому, що вони не мали близьких стосунків. Навпаки.

"Я був старший і він спілкувався зі мною на рівних. Написав мені два вірші "Нащадок" і "Тихо". І більше мені нічого не треба. Тільки пізніше я зрозумів, що в цих віршах він сказав мені все", - розповідає онук і складає до теки роздруківку з тими ж віршами.

Дідова пристрасть

Кожну вільну годину, а як пощастить - тиждень, Рильський присвячував природі й риболовлі. Саме тоді він багато часу приділяв онукові, намагаючись частіше брати його із собою. Рильський-онук веде будинком дитинства й показує вітальню. У кутку колись стояв великий холодильник, а в ньому - каструля. Туди дід складав свою здобич. Коли дід ввечері їздив на риболовлю без онука, той із самого ранку перевіряв, чи риба є?

"Я дуже переживав, що ж він там наловив без мене? Якщо риби в каструлі не було, я по-дитячому тішився - без мене лову не було", - усміхається Рильський-молодший. Вудки дід, як пригадує онук, брав навіть на відпочинок у кримський Коктебель.

"Найліпше я пам'ятаю діда на риболовлі. Ми просто сидимо - я в одному краю річки, а він - в іншому. Іноді переглядаємося й усміхаємося, бо відчуваємо ревнощі, як в одного клює, а в другого - ні. Дивимося, хто й що упіймав".

У кабінеті діда Максим Рильський оглядає старий барометр на стіні. Напередодні риболовлі старший Рильський стукав у нього, аби подивитися тиск. Бо від тиску залежить, як низько плаватиме риба. Хоча сам Рильський їхав за будь-якого тиску.

Із вікна кабінету Рильський-молодший показує у двір. Колись там був невеликий басейн. Коли дід приїжджав із риболовлі, то пускав туди карасів, линків і коропців. Тоді онук брав вудку й ловив рибу з басейну.

"Ловлю, а сам одним оком бачу - дід у вікно поглядає на мене так, як я зараз туди дивлюся. Іншим разом бачу - дід сидить із вудкою біля басейну, навіть сорочку не зняв. Позаздрив мені, що я у дворі рибалю, то й сам пішов. Таку мав пристрасть. І в ній він розкривався не гірше, ніж у письмі".

Максимові Другому

Їхні з дідом стосунки, каже Максим Рильський, найкраще можуть пояснити листи: "Мені нічого сказати більше. Прочитайте - і ви все зрозумієте. Рівний - рівному".

26 травня 1957 рік, Париж: "Дорогий Максиме! Оце - башта Ейфеля, знаменита на весь світ. Як приїду, то розкажу Тобі про неї більше. Тут дуже цікаво, прекрасні будинки, великі парки. Автомобілів страшенно багато. Люди привітні і веселі".

12 вересня 1959 рік, Москва: "Дорогий Максюша! Вчора ми були... у цирку. Клоуни ловили рибу в напущеній на арену воді так, як Ти в нашому басейні".

10 лютого 1960 рік, Пуща-Водиця: "Дорогий Максимок! Вечорами я ходжу в кіно - на це в Києві в мене не вистачає часу".

25 лютого 1961 р. Київ: "Привіт грозі прісноводних риб - Максимові Другому".

13 січня 1962 рік, Загреб: "Дорогий Максюша! По дорозі в Бєлград ми мали зупинку в Празі. Коли ми підлітали до Праги, то на полі біля аеродрому почали вискакувати один за одним зайці. От би сюди Тебе з Папою. В Любляні ми купимо гачків, мабуть, ще докупимо".

17 червня 1963 рік, Москва: "Дорогий Максимський! Даю тобі поради щодо ловлі линів. Передовсім треба вибрати місце - найкраще, коли ловля буде з човна, серед очерету, подібне до того, на якому ми ловили з Твоїм папою...".

3 липня 1963 рік, Гагри: "Дорогий Максимський! Спасибі Тобі за твій хороший рибальський лист. Я вже писав татові, що хочу після повернення в Київ пожити тиждень на Святищі, у палатці. Сподіваюся, що Ти будеш моїм компаньйоном".

Прощання з природою і птаством

"Коли я зараз виїжджаю до озера Святище на теперішніх Позняках і Осокорках - у мене болить серце. Озеро досі є, але тепер там стоянки, пляж... А у моєму дитинстві - це дикий берег", - каже Рильський, на очі йому навертаються сльози.

В онукову пам'ять врізалося те, як уже важкохворий дід попросив востаннє відвезти його на це озеро й дарницькі луки. Із батьком вони поставили дідові розкидний стілець, той присів і задивився. Таким було останнє дідове спілкування з природою.

"А там, послухайте: степ, качки, кулики, чаплі - і весь цей галас закружляв довкола нього. А дід сидів і все вбирав".

Це був квітень 1964 року - до смерті залишалося кілька місяців. У травні Рильський-старший повернувся з московської лікарні з діагнозом рак. Та напередодні смерті стався прикрий випадок, який мучить онука донині.

"Поїдьмо на риболовлю. Ми давно там не були", - просив тоді онук Богдана, старшого дідового сина, і власного батька Георгія. Та старші чоловіки відказували: дід лежить, не варто, тим паче - рибалити. "А я - мале дитя: "Дід не дізнається". Умовив. Усім домашнім сказали: "Мовчіть". І ми поїхали до красивого гирла ріки, де Тетерів впадає в Київське море".

Дід уже не підводився, але якось відчув, що сини й онук їздили на риболовлю, яку він обожнював. "Богдан сердився, казав: "Не можна було їхати". До сьогодні мене мучить совість перед дідом. Та що було взяти з дитини?", - розповідає онук.

Потім дід Рильський помер. Уночі кричав птах. Більше в родині Рильських письменників не було. Його старший син й онук - журналісти. Музеєм від початку керував молодший син Богдан. Опісля - керують уже не родичі. Рильський-онук тут працює, проте керівних посад не займає, а видає книги, опікується вшануванням пам'яті та поетичними конкурсами на дідову честь. "Бути тут і дбати - це мій обов'язок. Дід був дуже до мене уважний".

Онук не по крові

Георгій Рильський - старший син Максима Тадейовича - усиновлений. Тобто Максим Рильський-молодший - онук не по крові. "Мого батька дід усиновив 1926 року. Це і гарна, і сумна історія. Уже для кого як сталося".

Георгій - син Катерини Миколаївни - дружини Рильського. У 1923 році Рильський приїхав викладати до Києва, але не мав, де жити. То попросився до земляка - Івана Очкуренка, який мав у столиці помешкання.

Онук розповідає: коли дід уперше приїхав до Очкуренків, господаря вдома не було. Його дружина запропонувала зачекати. Сама ж сіла за фортепіано й почала грати. Рильський і собі до Катерини підсів.

"Отак вони закохалися. Ця жінка - моя бабуся й єдина дідова дружина - Катерина Миколаївна. Тоді вона вже мала шестирічного сина Жоржа, тобто мого батька. І дід його усиновив. Катерина Миколаївна як ніхто любила діда й точно розуміла, з яким великим чоловіком живе".

Іноді Рильському-онукові боліло, бо він - "усиновлений". Якось їхав в автівці з Іваном Драчем у Романівку, де вчителював дід, і поділився цією гризотою: "Знаєте, трохи важко, що я не рідний по крові". На що Драч відповів: "Це не важливо, коли ти рідний духом. По крові може і тварина поріднитися, а духом - ні". "Я ці слова на все життя запам'ятав. "Рідний по духу" - таким я був", - каже Максим Георгійович і призачиняє двері дому свого дитинства.

Максим Рильський біля будинку діда

# data[].attributes.attachment_link.title
Рильський-дід та Рильський-онук

# data[].attributes.attachment_link.description
Темний кожух, цигарковий дим на засніженій алеї і прощання на дарницьких луках. Яким запам'ятав Максима Рильського його онук На столі в кабінеті Максима Рильського речі складені так, ніби він щойно вийшов і от-от має повернутися до роботи. Посеред столу - попільничка, він багато курив.

# data[].attributes.headline
Презентація збірки родинного фонду Максима Рильського «Троянди й виноград»

# data[].attributes.subject
Презентація збірки родинного фонду Максима Рильського «Троянди й виноград»

# data[].attributes.attachment_link.title
Мудрості від Максима Рильського

# data[].attributes.attachment_link.description
— Укрінформ.

# data[].attributes.headline
Онук Максима Рильського представив шість книжок до ювілейних дат діда і прадіда

# data[].attributes.subject
Онук Максима Рильського представив шість книжок до ювілейних дат діда і прадіда

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомив під час презентації видань в Укрінформі директор благодійної організації "Фонд Максима Рильського "Троянди й виноград" онук поета Максим Георгійович Рильський.

Як зазначалося, це "І розіллється знов медами!.." (проза і публіцистика, "Ярославів Вал"); "Максим Рильський. Як вічність - молодий" (автор-упорядник Людмила Журавська, "Апріорі" (Львів); альбом "Максим Рильський у спогадах, працях та портретах" (видання Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Рильського НАН України); "Український переклад і перекладачі. Між літературою і націєтворенням" (Максим Стріха, "Дух і літера"); "Максим Рильський і Сквира" (краєзнавче видання, м. Біла Церква), "Великдень у Романівці, або Мандрівка в ХІХ століття на батьківщину родини Рильських" (НЦНК "Музей Івана Гончара", ПП "Верещинські").

За словами Рильського, через пандемію та карантинні обмеження видання не могли бути представлені широкому загалу своєчасно.

"Книга прози "І розіллється знов медами!.." розповідає про Максима Рильського як про унікального журналіста, вона містить есе, розвідки. Я весь час її перегортаю і пересвідчуюсь, наскільки вона актуальна... В наступному виданні я відкрив для себе Романівку, прочитавши "Великдень в Романівці" - рукопис 1889 року жительки села Ганни Демірської - родички Рильських. Там не просто народні звичаї, традиції, обряди, там - Рильські: старший брат Богдан, Тадей. Навіть Розеслава Теодоровича - діда Максима Тадейовича - можна там знайти", - розповів Максим Рильський-молодший.

Він зазначив, що вийшло друге, оновлене видання "Максим Рильський і Сквира", створене доцентом Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів Катериною Плівачук та вчителем Сквирського академічного ліцею, заслуженим вчителем України Василем Цимбалюком, які працювали над книгою 50 років.

"А книжка "Максим Рильський. Як вічність - молодий" Людмили Журавської - це буде кращий підручник для учнів, щоб осягнути життєвий і творчий шлях Максима Тадейовича, дізнатись, що це за велетень. Тому я благаю, щоб вона розійшлася по школах, бібліотеках якомога більше", - підкреслив Рильський.

Він додав, що Інститут ім. М. Рильського НАН України, який Максим Рильський очолював з 1943 року, випустив унікальний альбом "Максим Рильський у спогадах, працях та портретах", в якому він постає як вчений-енциклопедист, академік, організатор науки і керівник інституту. А в книгі Максима Стріхи "Український переклад і перекладачі. Між літературою і націєтворенням" окремий великий розділ присвячений Максиму Рильському як перекладачу оперних лібрето.

"Днями в Національній філармонії відбувся концерт, присвячений Максиму Рильському, де звучали арії з опер світової класики в його перекладах. Стріха кілька років працював над клавірами цих арій", - зауважив Рильський-молодший.

Читайте також: На Вінниччині назвали переможців літературної премії для фантастів імені Федорова

Своєю чергою перший заступник голови Держкомтелерадіо Богдан Червак подякував авторам, дослідникам і упорядникам презентованих книжок.

"Тут люди, які присвятили все своє життя вивченню і популяризації творчості великого українського поета Максима Рильського. Я дякую долі, що звела мене з його онуком паном Максимом. Ми співпрацюємо не тільки на рівні Музею Рильського і Державного комітету телебачення і радіомовлення. Ми співпрацюємо насамперед як два національно свідомих українці, які розуміють, наскільки важливо сьогодні утверджувати цінності, що були важливими для Максима Рильського. А це високе поетичне слово, глибока культура, відданість українській національній ідеї навіть в часи тоталітаризму, коли це вважалося великим злочином", - наголосив Червак.

# data[].attributes.attachment_link.title
Онук Максима Рильського представив шість книжок до ювілейних дат діда і прадіда

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомив під час презентації видань в Укрінформі директор благодійної організації "Фонд Максима Рильського "Троянди й виноград" онук поета Максим Георгійович Рильський. Як зазначалося, це "І розіллється знов медами!.." (проза і публіцистика, "Ярославів Вал"); "Максим Рильський. Як вічність - молодий" (автор-упорядник Людмила Журавська, "Апріорі" (Львів); альбом "Максим Рильський у спогадах, працях та портретах" (видання Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім.