# data[].attributes.body
Serena Williams és una tenista

# data[].attributes.body
L'Usain Bolt és un corredor

# data[].attributes.body
L'Ona Carbonell és una nedadora

# data[].attributes.attachment_link.title
Ona Carbonell, nadadora española, Biografía, Medallas Olímpicas, Edad y Estadísticas

# data[].attributes.attachment_link.description
Ona Carbonell, biografía, carrera y logros. Ve los vídeos y lee las noticias aquí.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Reconocido por muchos como el mejor futbolista y uno de los mejores deportistas de todos los tiempos, ha ganado 44 títulos colectivos y más de 50 títulos individuales en su carrera. Es el jugador con más "Balones de Oro" y uno de los pocos en ganar una medalla de oro en los juegos olímpicos y un Mundial.

Lionel Andrés Messi Cuccittini nació el 24 de junio de 1987 ( 36 años) en Rosario, Argentina. En su barrio corría el rumor que un niño de baja estatura era capaz de llevar el balón pegado a sus pies y anotar goles con una facilidad nunca antes vista. Hoy, con 1,69m de altura, el niño de Rosario es el futbolista con más títulos en la historia del fútbol.

Comenzó a jugar en el club local " Grandoli" a la edad de 6 años, motivado por su abuela. Su espíritu de campeón imparable ya destacaba, y no pasó mucho tiempo antes de fichar por el Newell's Old Boys unos meses después. Su habilidad técnica era espectacular y desde el principio se destacó en el equipo infantil.

Lionel Messi también fue parte del equipo conocido como "la Máquina del 87", que se destacaba como el mejor equipo infantil del Newell's debido a la cantidad de goles que marcaban.

En 1997, debido a su menor estatura en comparación con sus compañeros y hermanos, sus padres llevaron a Messi al médico. Fue diagnosticado con deficiencia de la hormona del crecimiento y comenzó un costoso tratamiento para su familia.

Buscando una solución para pagar el tratamiento hormonal y apoyar el desarrollo deportivo de Leo, su padre lo llevó a probarse en River Plate. Con solo un par de toques, captó la atención de los entrenadores, pero el traspaso no fue posible debido a desacuerdos con Newell's.

El fichaje de Lionel Messi por el Barcelona

A los 12 años, después de que el Newell's Old Boys se negara a pagar su tratamiento, Messi viajó a Barcelona junto a su padre para probarse en el Camp Nou. Después de verlo, el FC Barcelona decidió ficharlo y financiar su tratamiento.

Aunque hubo dificultades con algunos directivos del club, finalmente se firmó un primer contrato en una servilleta durante una conversación en una cafetería. Un mes después, llegó el contrato oficial y toda la familia abandonó Rosario para mudarse a España y apoyar a Leo.

Del mano de Ronaldinho, Messi creció en el equipo catalán y posteriormente vistió el número "10" que su predecesor había defendido con orgullo.

Lionel Messi y la Selección Argentina

Dos años más tarde, después de negociaciones con el FC Barcelona, Messi asistió a los Juegos Olímpicos de Pekín 2008 para jugar con la selección argentina. Disputó seis partidos en total, anotando goles contra Costa de Marfil y Países Bajos. También asistió a Di María en el gol que les daría la victoria en la final del torneo. Junto a promesas del fútbol argentino como Sergio Agüero, Fernando Gago y Javier Mascherano, Messi se proclamó campeón y llevó el oro olímpico a su país.

En 2010, Messi participó en su segundo Mundial de la FIFA en Sudáfrica, esta vez bajo la dirección de Maradona. Messi jugó todos los partidos como titular, pero no pudo anotar ningún gol. Argentina fue eliminada en los cuartos de final al perder contra Alemania.

Su tercer Mundial lo jugó como capitán del equipo albiceleste en Brasil 2014. Llegaron a la final, donde se enfrentaron a Alemania y sufrieron una derrota por 1 a 0. Messi fue elegido "Mejor Jugador del Partido" en cuatro ocasiones y al final del torneo recibió el premio "Balón de Oro del Mundial".

En el Mundial de la FIFA en Rusia 2018, disputó cuatro partidos antes de ser eliminado por Francia en los octavos de final. Con cuatro Copas del Mundo hasta ese momento de su carrera, estuvo cerca de levantar el título, pero este aún se escapaba de su exitosa trayectoria.

Los logros de Lionel Messi y su mejor momento

Además, a lo largo de su carrera Messi ha sido galardonado con premios individuales como el "Balón de Oro" en siete ocasiones, la "Bota de Oro" en seis ocasiones, el Premio Laureus en dos ocasiones , además del "Mejor Jugador" y " The Best" de la FIFA.

En julio de 2021 y con la selección Argentina, Messi levantaría su primer título "oficial" al ganar la CONMEBOL Copa América en Brasil. Un gol de Ángel Di María contra los anfitriones le daría a la Albiceleste un título que no conseguía desde 1993.

En agosto del mismo año, Messi abandonó el FC Barcelona después de más de 20 años en el club y fichó por el Paris Saint-Germain (PSG) de Francia. En su primera temporada ayudó al equipo a ganar la Ligue 1.

En junio de 2022, Messi ganó un nuevo título con Argentina al ganar la "Finalissima" ante Italia. Este trofeo enfrentaba al campeón de la Eurocopa con el campeón de la Copa América. En diciembre de 2022 Messi jugó su quinto Mundial de la FIFA en Catar. En esta ocasión, lideró a la selección argentina al título tras ganar a Francia por penales. Messi se llevó por segunda vez el "Balón de Oro del Mundial" y terminó el torneo con siete goles, tres asistencias, además de cinco premios al mejor jugador del partido.

Recientemente, en junio de 2023, Messi anunció que iría al Inter Miami de la Major League Soccer (MLS) en Estados Unidos, marcando un nuevo capítulo en su carrera futbolística.

Récords y estadísticas de Lionel Messi

¿Cuáles son los números de Lionel Messi en su carrera?

FC Barcelona | 778 partidos jugados | 672 goles | 303 asistencias

Paris Saint-Germain | 75 partidos jugados | 32 goles | 35 asistencias

Inter Miami | 7 partidos jugados | 10 goles | 1 asistencia

Selección Argentina | 175 partidos jugados | 103 goles | 56 asistencias

Total | 1027 partidos jugados | 817 goles | 395 asistencias

¿Cuáles son los títulos de Lionel Messi en su carrera?

Clubes

FC Barcelona

4 UEFA Champions League | 2005/06 · 2008/09 · 2010/11 · 2014/15

10 LaLiga | 2004/05 · 2005/06 · 2008/09 · 2009/10 · 2010/11 · 2012/13 · 2014/15 · 2015/16 · 2017/18 · 2018/19

7 Copa del Rey | 2008/09 · 2011/12 · 2014/15 · 2015/16 · 2016/17 · 2017/18 · 2020/21

3 Mundial de Clubes | 2009 · 2011 · 2015

3 Supercopa de Europa | 2009/10 · 2011/12 · 2015/16

8 Supercopa de España | 2005/06 · 2006/07 · 2009/10 · 2010/11 · 2011/12 · 2013/14 · 2016/17 · 2018/19

Paris Saint-Germain

Inter Miami

Selección Argentina

¿Cuáles son los premios individuales de Lionel Messi en su carrera?

8 Balón de Oro | 2009 · 2010 · 2011 · 2012 · 2015 · 2019 · 2021· 2023

1 FIFA World Player | 2009

16 FIFA FIFPRO Men's World 11 | 2007 · 2008 · 2009 · 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019 · 2020 · 2021 · 2022

2 Premio The Best FIFA | 2019 · 2022

6 Bota de Oro | 2009/10 · 2011/12 · 2012/13 · 2016/17 · 2017/18 · 2018/19

2 Premio Laureus | 2019 · 2022

8 Pichichi de LaLiga | 2009/10 · 2011/12 · 2012/13 · 2016/17 · 2017/18 · 2018/19 · 2019/20 · 2020/21

9 MVP LaLiga | 2008/09 · 2009/10 · 2010/11 · 2011/12 · 2012/13 · 2014/15 · 2016/17 · 2017/18 · 2018/19

6 Máximo goleador UEFA Champions League | 2008/09 · 2009/10 ·2010/11 · 2011/12 · 2014/15 · 2018/19

1 Trofeo Bravo | 2007

1 FIFA FIFPro | 2006

2 Balón de Oro Copa del Mundo | 2014 · 2022

2 Mejor Jugador Europa | 2010/11 · 2014/15

1 Golden Boy | 2005

2 MVP Copa América | 2015 · 2021

4 Onze d'Or | 2009 · 2011 · 2012 · 2018

¿Cuáles son algunos récords de Lionel Messi en su carrera?

Máximo goleador histórico con un mismo equipo

Máximo goleador histórico del FC Barcelona

Máximo goleador histórico de LaLiga

Máximo goleador del siglo XXI

Máximo goleador histórico en el Clásico

Récord Guinness goleador en un año natural (91 goles)

Máximo goleador histórico de selecciones en Sudamérica

MVP del Mundial 2014 en Brasil y del Mundial 2022 en Catar

Jugador de la historia del FC Barcelona con más partidos disputados

Jugador de la historia del FC Barcelona con más títulos

Máximo goleador en una misma temporada LaLiga (50 goles)

Máximo goleador histórico de Champions con un mismo club

Jugador con más partidos disputados en la historia con Argentina

Jugador argentino con más títulos oficiales

Máximo goleador argentino en partidos oficiales

Máximo goleador histórico de la selección Argentina

# data[].attributes.attachment_link.title
Lionel Messi | Biografía, Récords, Estadísticas y Medallas

# data[].attributes.attachment_link.description
Descubre más sobre Lionel Messi, incluyendo las últimas noticias, repeticiones y resultados olímpicos. Lee más en Olympics.com

# data[].attributes.body
En Lionel Messi és un futbolista.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lionel Andrés Messi, també conegut com a Leo Messi ( Rosario, Argentina, 24 de juny de 1987), és un futbolista argentí que juga com a davanter al FC Barcelona i a la selecció de l'Argentina, equips dels quals és capità.

Es va formar a les categories inferiors de Newell's Old Boys, i més tard a la Masia del Barça, on va arribar amb tretze anys. Va debutar amb el primer equip en un partit oficial la temporada 2004-2005 i va començar a destacar-hi la temporada següent.

Molts mitjans de comunicació l'han qualificat de successor de Diego Armando Maradona, i fins i tot ell mateix l'ha designat successor seu. Amb el pas del temps i amb els mèrits assolits, molts consideren que ja ha superat Maradona. Els anys 2009, 2010, 2011, 2012 i 2015 va rebre la Pilota d'Or, i va esdevenir així el primer jugador format al planter del Barça a guanyar aquest guardó i a assolir-lo quatre anys seguits (2009, 2010, 2011 i 2012). Ha guanyat també sis cops la Bota d'Or, un rècord del guardó. Des del 2014 és el màxim golejador de la història de la lliga espanyola de futbol i també de la Lliga de Campions de la UEFA, i des de 2016, el màxim assistent de la lliga espanyola. Des del desembre de 2015, quan va guanyar el Mundialet de 2015 és, conjuntament amb Andrés Iniesta, el jugador amb més títols guanyats amb la samarreta del Barça, amb 31. És també el tercer jugador amb més partits jugats amb la samarreta blaugrana, només per darrere de Xavi Hernández i d'Andrés Iniesta.

Leo Messi va començar a jugar al futbol de molt petit i el seu potencial va ser identificat ràpidament pel Futbol Club Barcelona. Va deixar Rosario -mentre militava al Club Atlètic Newell's Old Boys- i es va traslladar a Europa juntament amb la seva família, on el FC Barcelona li va oferir de pagar les despeses de la seva malaltia hormonal (900 USD mensuals).

Amb cinc anys acabats de fer, Messi va començar a jugar a futbol amb el Grandoli, l'equip del seu barri, però el 1995 va canviar d'equip i passà al Newell's Old Boys, club important de la ciutat de Rosario.

Quan tenia 11 anys, li van diagnosticar una deficiència de l'hormona del creixement. El River Plate va mostrar interès en el progrés de Messi, però no considerà que pogués pagar el tractament de la malaltia, que costava 1500 dòlars al mes, tal com demanava la família.

La família del nen decidí provar sort a Europa i, traslladat a Barcelona l'any 2000, el director esportiu del FC Barcelona Carles Rexach, avisat del talent de Messi, el va contractar després de veure'l jugar, i es comprometé en nom del club a pagar el tractament si estava disposat a començar una nova vida a Catalunya. Aquell primer contracte es redactà sobre un tovalló de paper en un restaurant.

Així doncs, Messi es va integrar als equips formatius del club, primer a la categoria infantil, tot i que des de llavors ha tingut una progressió espectacular per les diferents categories del club (Infantil A, Cadet B, Cadet A, Juvenil A, Barça C, Barça B i primer equip) en un temps rècord.

Leo Messi és considerat el millor jugador del món per molta gent, com ho demostren els seus cinc premis Pilota d'Or (4 de consecutius que ha obtingut entre 2009 i 2012 i un el 2015). Tot i tenir aquests grans recursos individuals, Messi destaca pel fet de ser un exemplar jugador d'equip i gens polèmic les seves manifestacions públiques.

Futbol Club Barcelona

L'estrena no oficial de Messi amb el primer equip del Barça va ser el 16 de novembre del 2003 contra el FC Porto (quan tenia 16 anys i 145 dies). El partit va servir per inaugurar el nou estadi del Porto, l' Estádio do Dragão, i va acabar amb victòria local per 2-0.

Temporada 2004-2005: El debut al primer equip

Va fer el seu debut oficial contra l' Espanyol, el 16 d'octubre del 2004 (quan tenia 17 anys i 144 dies), la qual cosa el va convertir en el tercer jugador més jove en jugar al primer equip del FC Barcelona.

Va fer el seu primer gol en un partit de Lliga l' 1 de maig del 2005 en un partit contra l' Albacete Balompié, esdevenint el jugador més jove a fer-ho amb 17 anys, 10 mesos i 7 dies, fins que Bojan Krkić va trencar el seu rècord quan va fer la seva primera diana, després d'una assistència de Messi.

El FC Barcelona va acabar guanyant la Lliga 2004-05, i el 2005 Messi va ser guardonat amb el Premi Golden Boy, que és atorgat al millor futbolista mundial menor de 21 anys.

Temporada 2005-2006: Consolidació al primer equip

El 16 de setembre, per segon cop en tres mesos, el Barça va anunciar una millora del contracte de Leo Messi − aquest cop cobrava com un jugador del primer equip i s'ampliava el contracte fins al juny del 2014. Messi va obtenir la nacionalitat espanyola el 25 de setembre i finalment va poder debutar a la Primera Divisió Espanyola. Abans no podia perquè comptava com a jugador no europeu. El primer partit de la Lliga de Campions de la UEFA de Messi va ser el 27 de setembre contra el club friülès Udinese Calcio. Va fer un gran partit i quan va ser substituït per Iniesta va rebre l'ovació dels 75.000 espectadors del Camp Nou.

El club va aconseguir el doblet guanyant la Lliga de Campions de la UEFA 2005/06.

Temporada 2006-2007: Consolidació a l'onze titular

El gran avanç en la seva carrera va tenir lloc durant la temporada 2006/07, quan va passar a formar part de l'equip titular. A més, va marcar un hat-trick al Clàssic contra el Reial Madrid i va finalitzar la temporada amb 14 gols en 26 partits disputats.

Temporada 2007-2008

Messi va ser nominat per al premi FIFPro World XI en la categoria de davanter. Una enquesta realitzada en l'edició digital del diari espanyol Marca el tenia com el millor jugador del món, amb el 77 per cent dels vots. Columnistes de periòdics amb seu a Barcelona com El Mundo Deportivo i Sport van argumentar que la Pilota d'Or s'hauria de donar a Messi, una opinió donada també per Franz Beckenbauer. Personalitats futbolístiques com Francesco Totti han declarat que consideren Messi com un dels millors futbolistes del món en l'actualitat. El 4 de març de 2008, en el partit de tornada de vuitens de final de Lliga de Campions contra el Celtic, Messi va sofrir una lesió al bíceps femoral de la seva cama esquerra que el va apartar dels terrenys de joc durant un mes i mig. Messi es va retirar del terreny de joc plorant i corejat pel públic. Aquesta lesió li va impedir jugar els quarts de final encara que, al seu retorn, el FC Barcelona havia arribat a semifinals, on s'enfrontaria al Manchester United. Però malgrat que Messi va ser titular en els dos partits de l'eliminatòria, no va recuperar la seva millor forma i el FC Barcelona va ser eliminat per un gol de Paul Scholes en el partit de tornada el 29 d'abril. Aquesta eliminatòria seria el primer duel directe entre Messi i el portuguès Cristiano Ronaldo, considerats els grans jugadors del moment.

La temporada 2007/2008 va continuar i el FC Barcelona no va guanyar cap títol, encara que va estar molt a prop d'aconseguir-ho, arribant a semifinals a la Copa del Rei i a la Lliga de Campions. No obstant això, la temporada va quedar marcada per la bona actuació de l'argentí, que va marcar més de 10 gols a la Lliga i 6 a la Lliga de Campions.

Lionel Messi va ser capità del FC Barcelona per primera vegada en un partit amistós contra el Dundee United d'Escòcia, el 26 de juliol de 2008, ja amb Josep Guardiola a la banqueta culer. El 3 d'agost de 2008 se li va assignar el dorsal amb el número 10, succeint Ronaldinho i convertint-se l'argentí en l'estendard del club blaugrana, ja que aquest dorsal és històric en el club, havent-lo portat jugadors de la talla de Maradona, Romário, Rivaldo, Hugo Sotil o Luis Suárez, entre d'altres.

Temporada 2008-2009: La consagració com a millor jugador del món

La temporada 2008/2009 va ser la de la seva consagració com a millor jugador del món del moment: el Barcelona va aconseguir aquesta temporada el triplet i Messi va marcar un total de 38 gols.

Temporada 2009-2010

La 2009/2010 Messi va aconseguir uns registres golejadors històrics, marcant 47 gols en tota la temporada, dels quals 34 van ser en la competició de lliga. D'aquesta manera va acabar emportant-se la Bota d'Or i igualant el registre golejador de Ronaldo la temporada 1996/1997.

El 28 d'agost de 2009 jugà com a titular en el partit de la Supercopa d'Europa que enfrontà el Barça contra el FC Xakhtar Donetsk, que l'equip blaugrana guanyà per 1 a 0 a la pròrroga. Després de guanyar la Supercopa de la UEFA del 2009, l'entrenador del Barça Josep Guardiola va assegurar que Messi era, probablement, el millor jugador que mai havia vist. El 16 de gener del 2010, amb 22 anys, 6 mesos i 23 dies, va esdevenir el jugador més jove en arribar als 100 gols amb el Barça.

El 6 d'abril del 2010 va esdevenir el primer futbolista del Futbol Club Barcelona en aconseguir un pòker de gols en partit de la Lliga de Campions, quan va marcar tots els gols que el Barça va fer a l' Arsenal FC en la victòria per 4-1 en quarts de final de la competició. A més a més, es va convertir així en el màxim golejador històric del Barça en aquesta competició, marcant el seu vint-i-cinquè gol.

En finalitzar la temporada, el Barça va aconseguir el títol de Lliga, arribant a la xifra de 99 punts, superant el rècord vigent en la classificació de Lliga que tenia el Madrid amb 92 punts des de la temporada 96-97. Messi va acabar la temporada amb 34 gols en Lliga, igualant el registre que ostentava Ronaldo amb el Barça des de la mateixa temporada 96-97, i aconseguint el Trofeu Pichichi i la Bota d'Or.

Temporada 2010-2011

L'any 2011 la revista Time el seleccionà entre els candidats a rebre el títol de Persona de l'Any. A finals d'any també va ser seleccionat com una de les 32 personalitats més populars de l'any per la revista TIME, postulant-se com a candidat a la "Persona de l'any", sent l'únic esportista nominat en aquesta llista.

Temporada 2011-2012: L'any dels rècords

El 25 de juliol de 2011, Messi va ser nominat conjuntament amb el seu company d'equip Xavi Hernández i el madridista Cristiano Ronaldo al premi de Millor Jugador de la UEFA a Europa en la temporada 2010/11 que es va entregar el 25 d'agost a Montecarlo. Messi obtingué aquest guardó.

La Lliga 2011/2012 serà recordada com aquella en la qual Messi superà César com a màxim golejador de la Lliga de la història del Barça en el partit contra el Granada el dia 20 de març. Aquell any Messi també va aconseguir un rècord històric en la classificació del pitxitxi de la lliga marcant 50 gols.

Temporada 2012-2013: Pilar fonamental de l'equip

El 9 de desembre, Messi va aconseguir un nou rècord en marcar 2 gols contra el Betis en partit de la Primera Divisió. Amb aquests dos gols, Messi arribava a la xifra de 86 gols en un any natural (2012) - 74 amb el Barça i 12 amb la selecció Argentina - superant així l'anterior rècord de Gerd Müller de 85 gols el 1972. Quan va acabar l'any, Messi havia aconseguit 91 gols oficials entre el Barça i la selecció argentina, aconseguint així establir una nova marca mundial.

Aquella mateixa temporada, també va trencar amb un altre rècord, marcant gols en dinou jornades de la Lliga seguides, superant a Ronaldo Nazário i Mariano Martín, que prèviament n'havien marcat en deu de consecutives. A més a més, també va batre el rècord mundial de gols en jornades seguides de totes les lligues de primera divisió europea, ja que mai cap jugador ho havia fet en dinou jornades consecutives. També es convertia en el primer jugador de la història en marcar a tots els equips de la lliga de forma consecutiva, convertint-se en el primer a marcar en tots els partits d'una volta. Aquesta espectacular ratxa golejadora només es va trencar quan Messi es va lesionar en partit de Champions League contra el Paris Saint-Germain FC, fet que va impedir al jugador argentí de disputar el següent partit de Lliga.

Amb els dos gols que Messi va marcar al Granada Club de Fútbol el dissabte 16 de febrer, superava la xifra de 300 gols en partits oficials amb el Barça, i va esdevenir així el primer jugador del Futbol Club Barcelona en arribar a aquests registres.

Temporada 2014-2015: El segon triplet

El 22 de novembre, en un partit contra el Sevilla, va marcar tres gols, superant així Telmo Zarra com a màxim golejador de la història de la Lliga espanyola de futbol (251 gols), també amb tres gols en un partit contra l'espanyol, dos jornades després del Sevilla, va superar César com a màxim golejador del F.C.Barcelona amb 402 gols i en la Lliga de Campions Leo Messi va marcar un altre hat-trick contra l'Apoel per superar a Raúl González (exjugador del Reial Madrid), com a màxim golejador d'Europa amb 75 gols, el segueix Cristiano Ronaldo, que té 71 gols. El 6 de juny de 2015 formà part de l'equip titular del Barça que va guanyar la final de la Lliga de Campions 2015, a l' Estadi Olímpic de Berlín per 1 a 3, contra la Juventus de Torí.

Temporada 2015-2016: La cinquena Pilota d'Or

L'11 d'agost de 2015 va jugar, com a titular, al partit de la Supercopa d'Europa 2015, a Tbilissi, en què el Barça va guanyar el Sevilla CF per 5 a 4. En aquell partit, Messi hi va marcar dos gols de falta directa, confirmant la seva habilitat en aquesta faceta del joc. El 2016 va aconseguir el seu cinquè premi de la pilota d'or. L'abril de 2016 esdevingué el màxim assistent de la història de la lliga espanyola, en arribar a les 121 assistències, una més de les que havia arribat a fer Míchel.

Temporada 2016-2017: La quarta bota d'Or

L'agost de 2016, al començament de la temporada, va aixecar el trofeu de la Supercopa d'Espanya 2016 que el Barça va guanyar al Sevilla FC, com a capità, perquè el capità Andrés Iniesta, lesionat, no va jugar el partit de tornada. En el partit de tornada Messi va marcar, i va esdevenir el màxim golejador històric de la Supercopa, amb 12 gols. El març de 2017, en un partit de lliga contra el València CF que acabà en victòria del Barça a casa per 4 a 2, Messi va marcar el doblet número 100 de la seva carrera. El novembre de 2017 va recollir la seva quarta Bota d'Or, mercès als seus 37 gols a la Lliga la campanya anterior.

Selecció argentina

Messi és un jugador destacat de la Selecció Argentina, on actualment exerceix com a Capità de l'equip. El 2006 va arribar a ser el jugador més jove de la selecció argentina a assistir a una Copa Mundial de Futbol, amb la qual va obtenir el subcampionat en la Copa Amèrica 2007. El 2008, als Jocs Olímpics de Pequín, va aconseguir el seu primer honor internacional, una Medalla d'Or.

El 4 d'agost del 2005, José Pekerman va convocar Messi al primer equip de la selecció nacional de l'Argentina. Va fer el seu debut el 17 d'agost contra la selecció d'Hongria, en un partit malaurat. Va entrar a jugar al minut 63 i, al cap de 30 segons, fou expulsat perquè l'àrbitre, Markus Merk, va veure que havia donat un cop de colze al defensa Vilmos Vanczák, que l'estava agafant de la samarreta. L'àrbitre es va mostrar inflexible. Maradona va dir que la decisió estava premeditada.

Messi va iniciar com a titular el seu primer partit internacional en la derrota de l'Argentina contra la selecció del Paraguai per 0-1 a la classificació de la Copa del Món el 3 de setembre. Després del partit va dir: "Això és un segon debut. El primer va ser una mica curt."

El 2009 la seva actuació durant la classificació per a la Copa del Món de Futbol 2010, qualificada fins i tot pel mateix jugador com insatisfactòria, va generar importants crítiques entre la premsa argentina. Aquesta situació va generar, també, articles de suport per part de la premsa catalana, a més a més del suport per part d'alguns companys del Barcelona.

El 28 de març d'aquell mateix any Messi va portar per primera vegada el dorsal amb el número 10 coincidint amb el debut de Maradona com a seleccionador.

El juny de 2014 fou un dels 23 seleccionats per Alejandro Sabella per representar l'Argentina a la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. L'11 de juliol de 2014 la FIFA va anunciar la seva inclusió entre els deu candidats a la Pilota d'Or al Millor Jugador del Mundial (els guanyadors de les Pilotes d'Or, Plata i Bronze als tres millors jugadors del Mundial del Brasil serien anunciats el dia 14, un dia després de la disputa de la final del Mundial a l' estadi de Maracaná).

El juny de 2016 fou un dels seleccionats per representar l'Argentina a la Copa América Centenario als Estats Units. Després de la Final contra Xile, Messi va anunciar que es retiraria del futbol internacional.

Estadístiques

Internacional

Actualitzat 27 de juny del 2016

Partits en què va marcar 3 gols:

Pòkers de gols (4 gols)

Manetes de gols (5 gols)

Pitxitxi històric de la Lliga amb 50 gols.

Rècord Mundial, 19 partits consecutius marcant gol en una lliga de fútbol de primera divisió.

Rècords de gols en un any natural. (91 gols)

Rècord històric d'assistències a la Lliga amb 106.

Jugador que té més pilotes d'or.

Campionats internacionals

(*) Incloent la selecció

Campionats estatals

Distincions individuals

L'any 2019 va ser ser guardonat amb la Creu de Sant Jordi "per la seva fabulosa trajectòria esportiva, que l'ha dut a ser reconegut com el millor futbolista de tots els temps".

Curiositats

Hom creu que una besàvia de Leo Messi era de Blancafort, aleshores un poble del comú de Tragó de Noguera, i el besavi de Bellcaire d'Urgell, immigrants a l'Argentina.

Amb 11 anys se li va diagnosticar una deficiència a la hormona del creixement. River Plate es va interessar en ell però no li podia pagar el tractament. Aleshores, Carles Rexach, director esportiu del FC Barcelona el va fitxar i li va pagar el tractament. El contracte es va signar en un tovalló de paper.

Procés judicial

El juny de 2013, la fiscalia de delictes econòmics de Barcelona va presentar una querella contra Messi a qui acusaven d'haver defraudat 4,1 milions d'euros a Hisenda entre 2007 i 2009, amb el coneixement i influència del seu pare (Jorge Horacio Messi). Com a mesura, Messi abonà una declaració complementària de 10 milions d'euros aquell mateix juny, corresponent als exercicis 2010 i 2011, i al setembre del mateix any també, pagà 5 milions més d'euros, els 4,1 de la quota presumptament defraudada i la resta pels interessos derivats. El setembre de 2013 Messi declarà als jutjats de Gavà. " No em llegia els contractes ni els papers que firmava", digué Messi al jutge. " Signo el que em diu el meu pare que signi, no miro ni pregunto res. Si ho diu el meu pare ho signo amb els ulls tancats." El 4 de maig de 2014, informaren a Messi que hauria de pagar més de 35 milions d'euros per superar l'actual inspecció judicial dels seus comptes. El 28 de juliol següent, la petició de la fiscalia d'arxivar la imputació pels tres delictes fiscals fou rebutjada pel jutge instructor. El jutge Manuel Alcover dictà l'octubre de 2016 l'obertura d'un judici oral pels tres presumptes delictes de frau fiscal comesos per pare i fill.

L'advocada de l'Estat, Marta Silva de Lapuerta, filla de l'exministre franquista Federico Silva, neboda d'un extresorer del Partit Popular implicat en el cas Gürtel, directora dels serveis jurídics de l'Estat i exdirectiva del Reial Madrid durant la primera etapa de Florentino Pérez, gràcies a la seva amistat amb el qual va tenir un càrrec en la constructora Sacyr, va demanar una pena de 22 mesos i 15 dies de presó. El judici es va celebrar el juny de 2016 a la sala polivalent de l' Audiència de Barcelona. El 6 de juliol de 2016 l'Audiència de Barcelona condemna a Messi i al seu pare a 21 mesos de presó per tres delictes fiscals. El tribunal els ha imposat un impost de pena de 7 mesos de presó per cada frau a hisenda pública comesos entre 2007, 2008 i 2009.

Els advocats de Leo Messi i Jorge Messi varen considerar la sentència dictaminada per l'Audiència de Barcelona com a "no correcta" i per aquest motiu varen interposar un recurs al Tribunal Suprem.

Referències

1. ↑ 9,0 9,1 9,2

2. ↑ Richard Williams. "12,0 Messi has all the qualities to take world by storm". The Guardian, 24-02-2006. [Consulta: 3 maig 2008].12,1 12,2

3. ↑ [enllaç sense format] http://www.time.com/time/specials/packages/article 0,28804,2098471_2098472_2098473,00.html

4. ↑ PDF 2005 FIFA World Youth Championship. (anglès)

5. El País, ↑ Messi: "Mi debut con Argentina no fue como soñaba". (castellà). Accedit el 30 de desembre del 2008.

6. Clarin, ↑ Argentina ganó, pero el debut de Messi fue negro. (castellà). Accedit el 30 de desembre del 2008.

7. ↑ Argentine striker Messi recalled for World Cup qualifier a People's Daily en línia. Revisat el 30 de desembre del 2006.

8. Reuters: ↑ Pekerman: "Messi is a jewel" a eurosport.com. Revisat el 6 de gener del 2007.

9. Vignone, Pablo. "↑ Ese jugador europeo nacido en Rosario" (en castellà). Página/12. Buenos Aires: La Página, S.A., 13-10-2009.

10. Brosa, Toni. "↑ La primera sempre emprenya". Avui. Grupo Godó, 3 novembre del 2009.

11. Redondo, Eloi. "↑ Els efectes col·laterals". Avui. Grupo Godó, 18 octubre del 2009.

12. Millor futbolista de l'any 2009, segons la UEFA

Enllaços externs

# data[].attributes.attachment_link.description
Lionel Andrés Messi, també conegut com a Leo Messi ( Rosario, Argentina, 24 de juny de 1987), és un futbolista argentí que juga com a davanter al FC Barcelona i a la selecció de l'Argentina, equips dels quals és capità.

# data[].attributes.attachment_link.title
Estadístiques de Gerard Piqué Bernabeu | FC Barcelona Players

# data[].attributes.attachment_link.description
Consulta totes les estadístiques sobre Gerard Piqué Bernabeu en els seus anys amb la samarreta blaugrana.

# data[].attributes.body
En Gerard Piqué és un futbolista.

# data[].attributes.attachment_link.title
Gerard Piqué i Bernabeu - Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.title
Athlete ona carbonell #practice #player #sports #video #athlete #short #swimming #shorts

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ona Carbonell i Ballestero ( Barcelona, 5 de juny de 1990) és una nedadora catalana de natació sincronitzada.

Es va iniciar en la natació als 10 anys al Club Natació Kallipolis. Anteriorment havia practicat la gimnàstica rítmica.

Participà en els Jocs Olímpics de Londres 2012, en les dues proves olímpiques de natació sincronitzada. En la modalitat de duo, conjuntament amb Andrea Fuentes, va guanyar la medalla d'argent i la medalla de bronze en la modalitat d'equips.

Amb la sortida d'Andrea Fuentes de l'equip nacional al 2013, Ona Carbonell va passar a ser la solista. Al Mundial de Barcelona 2013, va nedar el solo lliure amb la música de Freddie Mercury, líder de la banda anglesa Queen, i Montserrat Caballé que va sonar als JJOO de Barcelona 1992. La coreografia, supervisada per la mateixa Montserrat Caballé, li va servir per guanyar la medalla de bronze.

Respecte al duo, ha tingut diferents companyes des que Andrea Fuentes es va retirar. Ja al 2013 Marga Crespí va ser l'escollida per acompanyar-la al Campionat del Món de natació celebrat a Barcelona, en qualitat de capitana de la selecció espanyola de natació sincronitzada. El 20 de juliol obtingué la medalla de bronze en la modalitat de solo tècnic, quedant per darrere de la russa Svetlana Romashina i la xinesa Xuechen Huang. L'endemà, juntament amb Margalida Crespí, obtingué la medalla de bronze en la modalitat de duo tècnic després de veure's superades per la parella russa i xinesa.

Al 2014 a conseqüència de la operació de maluc de la Marga, l'Ona va nedar amb la Paula Klamburg, a l' Europeu de Berlín. Per primera vegada des que estan al pòdium en uns europeus, les espanyoles van quedar terceres, veient-se superades per les ucraïneses.

Al Mundial de Kazan 2015 l'Ona va tenir dues companyes de duo: Paula Klamburg pel duo lliure i Clara Camacho pel duo tècnic. Va ser una decisió arriscada, ja que no comptava amb la Clara Camacho fins dos mesos abans de la celebració del Mundial. Les entrenadores, malgrat la difícil feina que suposava per a Ona canviar tant de parella, van pensar que era la millor opció per les capacitats tècniques que tenia Clara. Malgrat els canvis, Ona i les seves companyes van quedar cinquenes en el duo lliure i tècnic, després de tants anys penjant-se medalles en aquesta modalitat.

No obstant, Kazan va suposar, per Ona, una millora en la modalitat de solo, ja que en el solo tècnic va aconseguir la medalla de plata superant a la nedadora xinesa. En el solo lliure, encara que no va poder arribar a la plata, va aconseguir un altre bronze i es va quedar bastant a prop de la segona posició.

Aquestes dues medalles van ser les úniques aconseguides en sincronitzada a Kazan, ja que en la modalitat d'equips i combo, van quedar cinquenes igual que al duo. L'Ona per primera vegada en la seva trajectòria, va decidir no nedar en aquestes modalitats amb la finalitat d'estar a punt per als Jocs de Río 2016, competició en la qual no va guanyar cap medalla.

Al Campionat del Món de natació de 2017 va aconseguir dues plates individualment, tant en la modalitat lliure com en la tècnica. Igualava així a Gemma Mengual amb 20 medalles mundialistes.

El 2018 no participà en el Campionat d'Europa de Natació de 2018.

El 2019 passava a la història en convertir-se en la dona amb més medalles de la història dels mundials de natació. A Gwangju, Corea del Sud va aconseguir tres medalles, dues plates a solo tècnic i lliure i bronze liderant el seu equip en la modalitat especial.

El 2021 aconseguia al Campionat d'Europa de Natació a Budapest el bronze amb el seu equip en la modalitat de rutina tècnica.

Degut a les restriccions establertes pel govern japonès per a combatre la pandèmia de COVID-19 durant els Jocs Olímpics de Tòquio de 2020, celebrats el 2021, Ona Carbonell no podia alletar el seu fill durant el període de les proves esportives. Va comunicar públicament la seva decisió de no participar als jocs fent un vídeo de denúncia per haver d'escollir entre la conciliació familiar i la competició olímpica.

1 medalla de plata en el Campionat del Món de Melbourne 2007 en la modalitat lliure d'equip.

1 medalla de bronze en el Campionat del Món de Melbourne 2007 en la modalitat tècnica d'equip.

1 medalla de bronze en el Campionat del Món de natació júnior de 2008 en la modalitat individual.

2 medalles d'or en el Campionat d'Europa d'Eindhoven de 2008 en les modalitats en equip i combo.

1 medalles d'or en Campionat del Món de Roma 2009 en combinació (lliure).

2 medalles de plata en el Campionat del Món de Roma 2009 en les modalitats d'equip tècnic i lliure.

3 medalles de plata en el Campionat d'Europa de Budapest de 2010 en les modalitats de duo, equip i combo.

4 medalles de bronze en el Campionat del Món de Xangai 2011 en les modalitats d'equip (tècnica i lliure) i duo (tècnica i lliure).

1 medalla de plata en el Campionat d'Europa de Debrecen 2012 en la modalitat de duo.

2 medalles d'or en el Campionat d'Europa de 2012 en les modalitats d'equip i combo.

1 medalla de plata en els Jocs Olímpics de Londres 2012 en la modalitat de parelles (amb Andrea Fuentes).

1 medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Londres 2012 en la modalitat d'equip.

3 medalles de plata en el Campionat del Món de Barcelona 2013 en les modalitats tècnica i lliure d'equip, i combo.

4 medalles de bronze en el Campionat del Món de Barcelona 2013 en les modalitats de solo tècnic, solo lliure, duo tècnic i duo lliure (ambdues amb Marga Crespí).

2 medalles d'or a l'Open Infantas d'Espanya 2013 en les modalitats de duo i d'equip.

3 medalles d'or a l'Open del Brasil 2013 en les modalitats de solo tècnic, duo i equip.

2 medalles de plata a la Copa d'Europa de Savona (Itàlia) 2013 en les modalitats de duo i equip.

2 medalles de bronze a la FINA World Trophy Tultitlan (Mèxic) 2013 en les modalitats de combo i equip.

1 medalla d'or al Make Up Forever Open Montreuil (França) 2013 en la modalitat de solo.

1 medalla de plata al Make Up Forever Open Montreuil (França) 2013 en la modalitat de duo.

3 medalles d'or al Japan Open Nagoya 2013 en les modalitats de solo, duo i equip.

1 medalla d'or al Open Canada Quebec 2013 en la modalitat de solo.

2 medalles d'or al Trofeu Infantas Castellón 2014 en les modalitats de duo i equip.

1 medalla de plata al Campionat d'Europa de natació de 2014 de Berlín en la modalitat de solo.

3 medalles de bronze al Campionat d'Europa de natació de 2014 de Berlín en les modalitats de duo, equip i combo.

1 medalla d'or al Brasil synchro Open, Rio de Janeiro 2014 en la modalitat de duo tècnic.

1 medalla d'or al Make Up Forever Open Montreuil (França) 2015 en la modalitat de solo.

1 medalla de plata al Make Up Forever Open Montreuil (França) 2015 en la modalitat de duo.

2 medalles d'or al Brasil synchro Open, Rio de Janeiro 2015 en les modalitats de solo lliure i duo tècnic.

1 medalla de bronze a Copa d'Europa Haarlemmermeer (Holanda) 2015 en la modalitat de duo.

1 medalla de bronze al Campionat del Món de natació de 2015 en la modalitat de solo tècnic.

1 medalla de plata al Campionat del Món de natació de 2015 en la modalitat de solo lliure.

1 medalla d'or al US Open de Los Angeles, USA el 2016 en la modalitat de duo.

1 medalla d'or a Rio de Janeiro Preolímpics (Brasil) 2016 en la modalitat de duo.

2 medalles de plata al Campionat del Món de natació de 2017 en les modalitats de solo lliure i tècnic.

2 medalles de plata al Campionat del Món de natació de 2019 en les modalitats de solo lliure i tècnic.

1 medalla de bronze al Campionat del Món de natació de 2019 en la modalitat rutina especial per equips.

1 medalla de bronze al Campionat d'Europa de Natació de 2020 en la modalitat de rutina tècnica per equips.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ona Carbonell i Ballestero - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Ona Carbonell i Ballestero ( Barcelona, 5 de juny de 1990) és una nedadora catalana de natació sincronitzada. Es va iniciar en la natació als 10 anys al Club Natació Kallipolis. Anteriorment havia practicat la gimnàstica rítmica. Participà en els Jocs Olímpics de Londres 2012, en les dues proves olímpiques de natació sincronitzada.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Usain St. Leo Bolt es un atleta jamaicano especialista en pruebas de velocidad. Ostenta ocho títulos mundiales y seis olímpicos, y posee además los récords mundiales de los 100 y 200 m lisos, y la carrera de relevos 4×100 con el equipo jamaicano. Es uno de los siete atletas que en la historia han ganado títulos en las categorías juvenil, junior y absoluta. Se le conoce como "Lightning Bolt"(El rayo bolt).

Debut en Juegos Olímpicos

Previo a los Juegos Olímpicos, Bolt había anunciado que participaría en las pruebas de 100 y 200 m, de las cuales él era el favorito. El mismo Michael Johnson le respaldaba, y no creía que su falta de experiencia jugara en su contra. Bolt calificó a la final de los 100 m con marcas de 9,92 s y 9,85 s en la ronda previa y semifinales, respectivamente.

La próxima meta de Bolt era conquistar la medalla de oro en los 200 m, por lo que trataba de emular a Carl Lewis y su doble triunfo de Los Ángeles 1984 en ambas pruebas de velocidad. Michael Johnson, dueño de la marca mundial de la prueba, opinaba que le sería fácil conseguirla, aunque su propio récord absoluto implantado en Atlanta 1996 permanecería intacto. Usain superó sin contratiempos las primeras dos rondas del evento, y muestra de ello era que trotaba hacia la meta en ambas oportunidades. Tras imponerse en la semifinal, era el favorito para ganar la medalla. Don Quarrie también le elogiaba, y estaba confiado que la marca de Johnson sería superada. El siguiente día se llevó a cabo la final, en la que impuso un nuevo récord mundial y olímpico de 19,30 s. La marca de Johnson cayó a pesar que tenía un viento en contra de 0,9 m/s, y la hazaña le consagró como el primer velocista desde Quarrie en ostentar las marcas mundiales de 100 y 200 m al mismo tiempo, y el primero desde la aparición del cronometraje electrónico. Además, se convirtió en el primer velocista en superar ambos récords en una tan sola edición de los Juegos Olímpicos.

Los récords fueron elogiados por los comentaristas deportivos, quienes además empezaron a especular acerca de su verdadero potencial que le consagraría como uno de los mejores velocistas de la historia. También recalcaron que su éxito en los Juegos Olímpicos era un nuevo ciclo para el deporte que había sufrido varios escándalos relacionados al uso de drogas en los que estaban involucrados atletas muy reconocidos.

Precisamente, seis años antes había ocurrido el "escándalo BALCO", en el que Tim Montgomery y Justin Gatlin habían sido despojados de sus marcas mundiales de 100 m, así como Marion Jones, que debió retornar sus tres medallas de oro olímpicas. Todos ellos fueron descalificados para la práctica del atletismo. No obstante, el brillante desempeño de Bolt levantó suspicacias entre algunos periodistas, como Víctor Conte; pues la falta de una agencia antidoping independiente en la zona del Caribe hacían surgir dudas.

Tales acusaciones fueron totalmente rechazadas por Glen Mills y Herb Elliot, médico del equipo de Jamaica. Elliot, miembro de la comisión antidoping de la IAAF, respondió a los críticos: "vengan a verificar nuestros programas, verifiquen nuestros exámenes, no tenemos que esconder nada". También Mills se había mostrado protector de la integridad de su pupilo, para el caso, en el periódico Jamaica Gleaner brindó estas palabras: "hacemos exámenes periódicamente, cualquier día, en cualquier parte de su cuerpo...él mismo no gusta de tomar vitaminas".

El mismo Bolt declaró que había sido examinado cuatro veces antes de los Juegos, y que todos los resultados habían sido negativos con respecto al uso de cualquier sustancia prohibida. Además invitó a cualquier autoridad para que lo examinase, y dejó en claro: "trabajamos muy duro y lo hacemos bien, sabemos que estamos libres de culpa"

Mas fuerte por favor!! 2012

En su primera carrera en Europa en el año 2012, en la ciudad de Ostrava, ganó la competición de los 100 m con un tiempo de 10,04 s, a pesar de que en Kingston había iniciado el año con una marca de 9,82 s. Sin embargo, no expresó su preocupación por el resultado, pues, según sus palabras, "no era posible correr rápido todo el tiempo", y también alegó que sus piernas no habían estado muy fuertes y que confiaba en su entrenador para conseguir el objetivo más importante que era ganar los Juegos Olímpicos de Londres.

A finales de mayo, asistió a Roma para la tercera fecha de la Liga de Diamante y ganó los 100 m con el mejor tiempo del año con registro de 9,76 s. Dicha carrera se desarrolló en un clima cálido, muy diferente al de Ostrava. Además reveló que desde que había llegado a Europa no había logrado dormir bien.150 Posteriormente compitió en Oslo y se impuso con un registro de 9,79 s.

Previo a la competición, en la que fue elegido como el abanderado de Jamaica en la ceremonia de apertura, dejó claro que tanto él como Yohan Blake se mantenían entrenando juntos y no por separado como algunos habían rumoreado.

La final de los 100 m de Londres, en la que Bolt participó, ha sido considerada posiblemente como la mejor de todos los tiempos. La carrera involucró a los cuatro velocistas que hasta ese momento ostentaban las mejores marcas de la prueba: Justin Gatlin, Asafa Powell, Yohan Blake y el mismo Bolt; además, siete de los finalistas habían tenido tiempos por debajo de los diez segundos en las semifinales.

Aunque Bolt no tuvo un buen arranque, cuando encontró su ritmo se dirigió a la meta sin contratiempos y se llevó su segunda victoria consecutiva en Juegos Olímpicos con un tiempo de 9,63 s, el segundo mejor de la historia y nueva marca olímpica de la prueba. El triunfo tiene como único antecedente a Carl Lewis quien se impuso en Los Ángeles 1984 y Seúl 1988.

mi pito 2012

Marcas personales

# data[].attributes.attachment_link.description
Usain St. Leo Bolt es un atleta jamaicano especialista en pruebas de velocidad. Ostenta ocho títulos mundiales y seis olímpicos, y posee además los récords mundiales de los 100 y 200 m lisos, y la carrera de relevos 4×100 con el equipo jamaicano.

# data[].attributes.attachment_link.title
Usain Bolt - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Usain Bolt, després d'imposar en la prova olímpica dels 100 metres llisos a Pequín, establint una nova marca mundial de 9,69 s. El 16 agost 2008 en els Jocs Olímpics de Pequín, el mateix Bolt va batre el rècord mundial que ell mateix ostentava a la final dels 100 metres llisos marcant un temps de 9,69 segons (sense presència de vent).

# data[].attributes.attachment_link.title
Serena Williams hits PERFECT forehand! 🤩

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Podeu Aquest article o aquest apartat conté informació obsoleta o li falta informació recent.
col·laborar actualitzant-lo o afegint-hi la informació que manca. "la majoria d'informació acaba al 2015"

Naixement

(en) Serena Jameka Williams
26 setembre 1981 (43 anys)
Saginaw (Michigan)

Ambaixadora de bona voluntat d'UNICEF

Residència

Palm Beach Gardens
Compton

Formació

Institut d'Art de Fort Lauderdale - disseny de moda
escolarització a casa
Isenberg School of Management (en)

Alçada

178 cm

Pes

72 kg

Ocupació

tennista (1997-), empresària, escriptora, actriu, autobiògrafa, dissenyadora

Activitat

octubre 1995 - setembre 2022

Ocupador

Fons de les Nacions Unides per a la Infància

Patrimoni net estimat

94.618.080 $

Company professional

Venus Williams: germanes Williams

Disciplina esportiva

tennis individual
tennis dobles

Mà de joc

dretana i revés a dues mans

Entrenat per

Patrick Mouratoglou (2012-2022)
Richard Williams (1995-)
Oracene Price

Modalitat

Partit de tennis

Rècord personal

Tennis individual

855-152

73

1 (2010, 2002)

Tennis dobles

190-34

23

1 (2010, 2002)

WTA

Info WTA

1999

Família

Williams family (en)

Cònjuge

Alexis Ohanian (2017-)

Parella

Alexis Ohanian (2016-2017)
Drake (2011-2015)

Fills

Alexis Olympia Ohanian, Jr.
( ) Alexis Ohanian Serena Williams

Pares

Richard Williams i Oracene Price

27 juliol 2012-12 agost 2012

Descrit per la font
Obálky knih,
Notable Black American Women, (vol:3)

Serena Jameka Williams és una jugadora de tennis dels Estats Units. Va néixer el 26 de setembre 1981 a Saginaw, Michigan. És la germana petita de la jugadora i ex número 1, Venus Williams, amb qui manté una gran rivalitat en la categoria individual i amb qui forma parella en dobles. Ha aconseguit completar el Golden Slam (el Grand Slam i la medalla d'or als Jocs Olímpics) tant en individual com en dobles femenins, la segona tennista en aconseguir-ho individualment després de Steffi Graf, i també la primera a aconseguir aquesta fita en ambdues categories. Fou número 1 del rànquing individual al final dels anys 2002, 2009, 2013, 2014 i 2015. És considerada per molts una de les millors tennistes de la història. L'any 2021 es va estrenar una pel*lícula biogràfica, King Richard, que ressegueix els seus inicis com a tennista i els de la seva germana Venus, sempre sota la fèrria supervisió del seu pare, Richard Williams.

Fins ara ha guanyat 23 títols de Grand Slam en individuals, 14 en dobles femenins i 2 en dobles mixtes amb un total de 39, per la qual cosa és una de les millors jugadores de la història. També ha aconseguit quatre medalles d'or en els Jocs Olímpics, una individual ( 2012) i tres en categoria de dobles ( 2000, 2008, i 2012), formant parella amb la seva germana. La seva germana també havia aconseguit la medalla d'or olímpica individual en el 2000 i esdevingueren les primeres tennistes a aconseguir quatre medalles d'or olímpiques.

L'any 1999 va aconseguir el seu primer Grand Slam a l'edat de 17 anys. Entre els anys 2002 i 2003, va guanyar els quatre Grand Slams, una fita sense precedents des que ho aconseguí Graf nou anys abans. Arran d'aquesta destacada actuació, ocupà el primer lloc del rànquing mundial WTA durant 57 setmanes consecutives. Fou relativament irregular entre 2004 a 2007 a causa de les lesions i la falta de motivació. Va retrobar-se amb l'elit en dues ocasions posteriorment, al setembre de 2008 i febrer de 2009, guanyant de nou dos Grand Slam (l' Open dels Estats Units i després l' Obert d'Austràlia). Va guanyar després l' Obert d'Austràlia i Wimbledon del 2010. L'any 2012 va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres per completar el Golden Slam, igual que Graf. El seu rendiment durant la temporada 2013 fou extraordinària guanyant un total d'onze títols individuals amb dos Grand Slams i la Copa Masters femenina, que li van permetre recuperar el número 1 novament i polvoritzar el rècord de guanys econòmics en un any per una tennista superant els 12 milions de dòlars. En categoria individual ha guanyat cada torneig de Grand Slam almenys en tres ocasions.

Serena Williams va néixer a Saginaw, Michigan, filla de Richard Williams i Oracene Price. La petita de cinc germanes: tres germanastres Yetunde, Lyndrea, Isha i germana natural Venus (també tennista professional). Encara petites, la família es va traslladar a Compton, Califòrnia, on Serena va començar a jugar a tennis amb cinc anys. El seu pare va començar a entrenar-la junt amb la seva germana Venus i des de llavors han seguit sota les ordres dels seus pares.

Quan tenia nou anys, la família Williams es va traslladar a West Palm Beach per assistir a l'acadèmia de tennis de Rick Macci. Malgrat que no estava d'acord amb els mètodes del seu pare, Macci es va adonar del talent excepcional que tenien les dues germanes i va col·laborar en el seu entrenament. El 1995, el seu pare va decidir abandonar l'acadèmia de Macci i es va emportar les seves filles per realitzar els entrenaments a casa seva.

Es coneixen diverses relacions sentimentals com el director de cinema Brett Ratner, l'actor Jackie Long i el raper Common. Just abans d'acabar 2016 va fer públic que estava promesa amb Alexis Ohanian, cofundador del lloc web Reddit. A l'abril de l'any següent van anunciar que Serena estava embarassada per a finals d'estiu, de manera que va guanyar l' Open d'Austràlia estant embarassada.

Inicialment vestia roba de la marca Puma, amb la qual va tenir una línia de roba esportiva especial. L'any 2004 va signar amb Nike un contracte milionari i des de llavors vesteix aquesta marca. També té la seva pròpia línia de disseny anomenada "Aneres" (el seu nom al revés). El 2009 va llançar una col·lecció de bosses i joieria.

L'abril de 2015 va esdevenir la primera esportista de raça negra en ser portada de la revista Vogue.

El seu debut com a professional es va produir el setembre de 1995 a Quebec amb només 13 anys, on va disputar la primera ronda de qualificació i va perdre davant Annie Miller. Tanmateix, durant el 1996 no va disputar cap partit del circuit WTA i no va tornar fins a la primavera de 1997. Va disputar diversos torneigs partint de la fase de qualificació i no va avançar fins a un quadre principal fins al torneig de Moscou, on va perdre en primera ronda davant Kimberly Po-Messerli. En el següent torneig disputat a Chicago, on fou invitada per falta de rànquing, va aconseguir la primera victòria davant Elena Likhovtseva sent la número 304 del rànquing individual. Ja en aquest torneig va imposar-se a Mary Pierce i Monica Seles, números 7 i 4 del rànquing respectivament. Va esdevenir la tennista amb menys rànquing de l'Era Open en guanyar dues tennistes Top 10 en un mateix torneig. Finalment va caure a semifinals davant Lindsay Davenport, número 5. Gràcies a aquesta destacada actuació a Chicago va escalar a la posició 99 del rànquing, de manera que en el primer any al circuit ja va acabar dins el Top 100. En dobles va disputar tres torneigs junt a la seva germana, destacant el seu primer partit de Grand Slam on van caure, i les semifinals a Chicago.

El primer torneig de la temporada 1998 fou a Sydney, on partint també de la fase prèvia va arribar a semifinals venjant-se de Davenport (3a del rànquing) a quarts. A semifinals fou vençuda per la catalana Arantxa Sánchez Vicario. El seu debut en un Grand Slam fou a l' Open d'Austràlia on va vèncer el primer partit però va caure a segona ronda davant la seva germana Venus. En la resta de Grand Slams va arribar a quarta ronda a Roland Garros i a tercera ronda a Wimbledon i al US Open. En els sis torneigs restants que va disputar va arribar a quarts de final, i en dos d'ells va caure davant la número 1 Martina Hingis. Va acabar la temporada com a número 20 del rànquing individual. En dobles va disputar nou torneigs junt a la seva germana arribant a tercera ronda a l'Open d'Austràlia i aconseguint els dos primers títols de la seva carrera a Oklahoma City i Zuric. De fet van esdevenir la tercera parella de germanes en guanyar un títol WTA. El més destacat de l'any però fou el seu rendiment en dobles mixts, on malgrat caure a primera ronda de l'Open d'Austràlia junt a Lleyton Hewitt, fou finalista a Roland Garros junt a Luis Lobo i va guanyar els títols de Wimbledon i US Open amb Maks Mirni com a parella. Com a curiositat, entre les dues germanes Williams van guanyar els quatre torneigs de Grand Slam en dobles mixts. A final de temporada fou guardonada amb el premi de tennista revelació de l'any succeint a la seva germana.

La temporada 1999 va començar amb la tercera ronda a l' Open d'Austràlia derrotada per Sandrine Testud, però en dobles mixtos va disputar la final amb Mirnyi, però en aquesta ocasió no es van poder endur el títol. Poc després va disputar la primera final individual de la seva carrera i també va aconseguir el títol a París contra la tennista local Amélie Mauresmo, que venia de ser finalista a l'Open d'Austràlia. Casualment, la seva germana va guanyar a Oklahoma City el mateix dia, la primera vegada a la història que dues germanes guanyaven un torneig la mateixa setmana. Els èxits no van acabar aquí i un mes després es va endur el títol a Indian Wells, de categoria Tier I, superant a la número 7 Steffi Graf en la final. El següent torneig a Miami, també Tier I, va superar Hingis, número 1 del rànquing, a semifinals però no va poder fer el mateix amb la seva germana Venus en la final. Aquest fet va significar la primera final de la història de la WTA que disputaven dues germanes. Aquests resultat li van permetre entrar per primera vegada al Top 10 situant-se en novè lloc. Seguidament fou quartfinalista als importants torneigs de Roma i Berlín. En el Roland Garros tampoc va passar de tercera ronda vençuda per Mary Joe Fernandez però en dobles es van endur el títol junt a la seva germana. A causa d'una lesió no va poder disputar el torneig de Wimbledon i va tornar per disputar una eliminatòria de Fed Cup. Seguidament va guanyar el torneig de Los Angeles derrotant a Hingis a semifinals i Julie Halard-Decugis en la final. Seguint amb la seva evolució, el primer gran èxit individual de la seva carrera va arribar al US Open, on sent setena cap de sèrie va derrotar Seles (núm. 4), Davenport (núm. 2) i Hingis (núm. 1) per esdevenir la segona tennista afroamericana (després d' Althea Gibson el 1958) en guanyar un torneig de Grand Slam. A més va fer doblet amb el títol de dobles junt a la seva germana. Per acabar la magnífica temporada, Williams va col·laborar en la victòria dels Estats Units a la Fed Cup contra Rússia i també es va imposar en la final de la Grand Slam Cup celebrada a Múnic, derrotant a la seva germana en la final. En tot just el seu segon any complet al circuit, Serena Williams va acabar en la quarta posició del rànquing individual.

Williams va començar l'any 2000 arribant a quarta ronda de l' Open d'Austràlia superada per Likhovtseva. No va aconseguir defensar els títols de París i Indian Wells però si es va imposar en l'última edició del torneig de Hannover. Es va perdre el Roland Garros a causa d'una lesió i va retornar a circuit per disputar el Grand Slam de Wimbledon, on va perdre amb la seva germana a semifinals, que després s'imposaria en la final. Ambdues es van imposar en la final de dobles. Posteriorment va defensar amb èxit el títol de Los Angeles superant a les dues primeres tennistes del rànquing. Seguidament va arribar a la final de Mont-real però no la va poder disputar a causa d'una lesió. Una gran decepció fou que va ser eliminada a quarts de final del US Open per Davenport i no va poder defensar el títol. Posteriorment va participar en els Jocs Olímpics de Sydney on va aconseguir la medalla d'or a la final de dobles fent parella amb la seva germana. Abans d'acabar l'any va guanyar el tercer títol de l'any a Tòquio, acabant finalment en la sisena posició del rànquing individual.

A principi de la temporada 2001 va patir dues derrotes contra Hingis a Sydney i a l' Open d'Austràlia. Tanmateix, amb la seva germana es van imposar en dobles femenins completant el "Golden Slam" durant la carrera, és a dir, guanyar els quatre Grand Slams i la medalla d'or olímpica durant la seva trajectòria tennística, esdevenint també la cinquena parella en tota la història en guanyar els quatre Grand Slams. Seguidament es va imposar en la final d'Indian Wells derrotant a Kim Clijsters en la final. Això no obstant, aquesta victòria fou entelada pel comportament del públic vers ella i la seva família perquè es van enfurismar quan Venus va renunciar a disputar les semifinals contra Serena poc abans de l'inici del partit i els van acusar d'arreglar els partits. Des de llavors, ambdues germanes han renunciat sempre a participar en aquest torneig declarant un boicot a la seva organització. Posteriorment va encadenar tres derrotes en quarts de final contra Jennifer Capriati als torneigs de Miami, Roland Garros i Wimbledon. A l'estiu aconseguí el segon títol de l'any al Canadà, superant en aquesta ocasió a Capriati. En el US Open arribà novament a la final però va caure davant la seva germana. Aquesta fou la primera final de Grand Slam en l'Era Open disputada entre dues germanes. Abans d'acabar l'any va guanyar el tercer títol en la Copa Masters celebrada a Múnic. Acabà en la sisena posició del rànquing individual per segon any consecutiu.

Degut a una lesió produïda en el primer torneig de l'any 2002 que va jugar a Sydney, Williams es va perdre l' Open d'Austràlia. Va tornar per disputar el torneig de Scottsdale i es va endur el títol derrotant a Capriati en la final. Després del boicot a Indian Wells, va guanyar per primera vegada a Miami derrotant a les tres primeres classificades del rànquing individual: Hingis, Venus Williams i Capriati. Aquesta significà tot just la segona victòria sobre la seva germana. A Charleston no va passar de quarts de final superada per Patty Schnyder, però en canvi, a Berlín va disputar la seva primera final sobre terra batuda però va caure davant Justine Henin. Poc després va guanyar el primer títol sobre aquesta superfície a Roma venjant-se de Henin. Seguidament va disputar el Roland Garros i va guanyar el seu segon títol de Grand Slam derrotant a la seva germana. Amb aquesta victòria va escalar a la segona posició del rànquing, tot just després de la seva germana, de manera que ambdues germanes encapçalaven el rànquing. A Wimbledon va encadenar un nou títol de Grand Slam i també davant la seva germana. Cal destacar que no va cedir cap set en tot el torneig i això li va permetre pujar fins al capdamunt del rànquing per primera vegada a la seva carrera. A banda de disputar la final, les germanes Williams també es van endur el títol de dobles femenins, el cinquè Grand Slam que guanyaven conjuntament. A l'estiu només va disputar un torneig a Los Angeles i va perdre a quarts de final contra Chanda Rubin, posant fi a una ratxa de 21 victòries consecutives. A continuació va disputar el US Open com a principal cap de sèrie i va guanyar el títol. Tercera final de Grand Slam consecutiva, les tres enfront de la seva germana Venus i enduent-se la victòria. A la tardor va guanyar dos títols més a Tòquio i Leipzig derrotant a Clijsters i Anastassia Mískina respectivament. En la Copa Màsters femenina es va classificar per la final però no va poder superar Clijsters. Va acabar l'any amb 56 victòries i només 5 derrotes, per un total de vuit títols individuals i acabant en el lloc número 1 del rànquing individual.

A principis del 2003 es va classificar per primera vegada per les semifinals de l' Open d'Austràlia, es va enfrontar a la seva germana Venus per quarta final de Grand Slam consecutiva i novament la va superar. D'aquesta manera va esdevenir la sisena dona en l'Era Open en completar el Grand Slam durant la carrera (després de Billie Jean King, Chris Evert, Martina Navrátilová, Steffi Graf i Margaret Court), alhora que també va esdevenir la cinquena en guanyar-los de forma consecutiva, malgrat no fer-ho en un any natural. La premsa va titular aquesta fita com a Serena Slam. Paral·lelament, ambées germanes van guanyar el seu sisè títol de Grand Slam en dobles femenins. Seguidament va imposar-se a les finals de París i Miami, i la ratxa de 21 victòries consecutives durant el 2003 es va tallar en la final de Charleston contra Henin. Va caure davant Mauresmo en les semifinals de Roma i davant Henin en les de Roland Garros. A Wimbledon es va venjar d'Henin en les semifinals i va tornar a superar la seva germana en la final, segon títol a Wimbledon i sisè Grand Slam. Aquest fou el darrer torneig de l'any que va disputar perquè es va operar un tendó del quàdriceps a principis d'agost.

Després de vuit mesos apartada del circuit a causa de la recuperació de l'operació del quàdriceps, Williams disputà el primer torneig el 2004 a Miami amb gran èxit enduent-se el títol per tercer any consecutiu. Seguidament va disputar diversos torneigs sobre terra batuda però amb menys èxit, inclòs el Roland Garros on va arribar a quarts de final on fou seleccionada segona cap de sèrie malgrat estar al número set del rànquing. Aquesta era la primera vegada que queia abans de semifinals d'un Grand Slam des de 2001. Encara que només era la número deu del rànquing mundial, l'organització del torneig de Wimbledon la va escollir com a principal cap de sèrie. Va arribar a una nova final però en aquesta ocasió fou superada per Maria Xaràpova. Aquesta derrota li va suposar sortir del Top 10 per primera vegada des de l'any 1999. A l'estiu va arriba a la tercera final de l'any a Los Angeles però fou superada per Davenport. En el US Open també va caure a quarts de final, aquest cop davant Capriati. Abans d'acabar l'any va aconseguir el segon títol a Pequín derrotant a Svetlana Kuznetsova. Es classificà a temps pel WTA Tour Championships, on superà la primera ronda per superar Ielena Deméntieva i Mískina, i caure davant Davenport. En la final va perdre contra Xaràpova. Va acabar la temporada en el setè lloc del rànquing però no va aconseguir cap títol de Grand Slam per primera vegada des del 2001.

Ja el 2005, Williams es va plantar novament a una final de Grand Slam a l' Open d'Austràlia i va superar Davenport, número 1 del rànquing, aconseguint per segona vegada aquest títol. Va escalar al número 2 del rànquing però a continuació va patir diverses retirades a causa de dolors i lesions com Miami, Roma, París o Amelia Island. Una lesió al turmell li va provocar renunciar al Roland Garros però va poder retornar pel Wimbledon. Per sorpresa va ser eliminada a tercera ronda per Jill Craybas. Els continus dolors no li van permetre disputar cap torneig en bon estat de forma i al US Open va ser eliminada a quarta ronda per Venus. Fins a final de temporada només va disputar un partit a Pequín que va perdre amb Sun Tiantian, número 127 del rànquing. Va acabar la temporada en el lloc 11 del rànquing i per primera vegada des del 1998 no va acabar en el Top 10 ni es va classificar per disputar el WTA Tour Championships.

La temporada 2006 va començar amb la defensa del títol a l' Open d'Austràlia però va caure davant Daniela Hantuchová a tercera ronda. Va al·legar que estava en baixa forma a causa d'una lesió al genoll i va estar apartada del circuit durant sis mesos, caient fins al lloc 139 del rànquing individual. Va retornar a Cincinnati arribant a semifinals fins a perdre contra Vera Zvonariova. Seguidament va disputar les semifinals de Los Angeles i fou invitada a participar en el US Open perquè no tenia suficient rànquing. Només va aconseguir avançar fins quart ronda en caure davant Mauresmo. Ja no va disputar cap més partit en la resta d'any i va acabar l'any en el lloc 95 del rànquing individual, el més baix des de 1997.

Va iniciar una nova temporada 2007 amb la confiança renovada i la intenció de recuperar el seu status en el rànquing femení. Malgrat perdre a quarts de final de Hobart, a l' Open d'Austràlia, sense ser cap de sèrie perquè era el 81 del rànquing, va arribar a la final i va superar Xaràpova cedint únicament tres jocs. Va guanyar el primer torneig en els darrers dos anys i va esdevenir la primera tennista des de Chris O'Neill en guanyar aquest títol sense ser cap de sèrie. Va significar el tercer títol a Austràlia, el vuitè títol Grand Slam, i va saltar de cop al número 14 del rànquing. Williams va aprofitar per dedicar el títol a la seva germana Yetunde, que havia mort a Los Angeles el 2003. Posteriorment es va adjudicar el títol de Miami per quarta vegada sobre Henin i es va retirar de Charleston per uns dolors a l'engonal. Va disputar una eliminatòria de Copa Federació amb els Estats Units, la primera des de l'any 2003, contra Bèlgica. Al Roland Garros va caure a quarts de final davant Henin. A Wimbledon va arribar a quarts de final superada novament per Henin, però a causa també d'uns dolors que ja va patir en les rondes prèvies. En el US Open va caure a quarts de final contra Henin per tercera vegada consecutiva en un Grand Slam aquesta temporada. A la tarda va disputar la final de Moscou però va ser superada per Deméntieva i, en el darrer torneig de l'any, Williams es va classificar per disputar el WTA Championships però es va retirar en el primer partit davant Anna Txakvetadze a causa d'una lesió al genoll. Va acabar la temporada com a número 7 del rànquing individual.

Malgrat començar la temporada 2010 amb una derrota a la final de Sydney davant Dementiva, Williams va aconseguir defensar amb èxit el Grand Slam de l' Open d'Austràlia imposant-se a Henin en la final. A més, en dobles, les germanes Williams van reeditar el títol aconseguit l'any anterior davant Cara Black i Liezel Huber. A causa d'una lesió a la cama va renunciar a participar en diversos esdeveniments i va tornar a la primavera per Roma, cedint a semifinals davant Janković. A Madrid no va passar de tercera ronda en perdre contra Nàdia Petrova però es va endur el títol de dobles amb la seva germana. Al Roland Garros només va avançar fins quarts de final on la va superar Samantha Stosur. En dobles van guanyar el títol davant Květa Peschke i Katarina Srebotnik, completant així el Grand Slam seguit amb la seva germana, ja que van guanyar els quatre títols de Grand Slam consecutivament però no en un any natural. Naturalment, ambdues tennistes van escalar fins al número 1 en dobles per primera vegada. A Wimbledon va tornar un nou Grand Slam derrotant a Zvonariova en la final i sense cedir cap set en tot el torneig. En dobles no van poder reeditar l'èxit en caure a quarts de final precisament contra Zvonariova i Ielena Vesninà. Malauradament, al juliol va patir un accident absurd quan va trepitjar un vidre mentre era a un restaurant de Múnic que li va provocar una ferida profunda. Ja no va disputar cap més torneig en tot l'any i va acabar la temporada en la quarta posició del rànquing havent disputat únicament sis torneigs en categoria individual.

Fins al març de 2011, Serena no va tornar a agafar una raqueta de tennis per començar els entrenaments. El seu retorn no es fa produir fins al torneig d' Eastbourne al juny, gairebé un any després del seu darrer partit. Per desgràcia ja va perdre en segona ronda davant Zvonariova. El següent torneig fou Wimbledon, on era la defensora del títol, però només va avançar fins quarta ronda en ser derrotada per Marion Bartoli. Després d'aquesta derrota es va desplomar en el rànquing individual fins a caure en el lloc 175, ja que només tenia punts d'aquests dos torneigs disputats. Tot i això va poder participar en torneigs importants del circuit gràcies al seu status i tot just en el tercer torneig disputat des del seu retorn, es va imposar en la final a Stanford, venjant-se a més de Bartoli. Ràpidament va ampliar el seu palmarès amb la victòria a Toronto davant Stosur. A Cincinnati només va disputar un partit, ja que després es va retirar per uns dolors al peu. En el US Open va arribar a la final però fou derrotada per Stosur. Durant el partit diversos fets controvertits i fou castigada pel jutge principal per abús verbal durant el joc. Aquest fou el seu darrer torneig de la temporada acabant en el 12è lloc del rànquing amb dos títols en sis torneigs disputats.

Retorn, Golden Slam i nou regnat (2012−2016)

2012

2013

Williams al Roland Garros (2013).

La seva temporada 2013 va començar de ben aviat amb el torneig de Brisbane, on es va endur el títol sense cedir un sol set. Malgrat ser una de les favorites, fou sorpresa a quarts de final de l' Open d'Austràlia per la seva compatriota Sloane Stephens. Va participar en dobles junt a la seva germana però foren derrotades a quarts de final per la parella número 1, Sara Errani i Roberta Vinci. A continuació va ser finalista a Doha davant Azàrenka i els punts aconseguits li van permetre recuperar el número 1 del rànquing individual per sisena ocasió en la seva carrera, alhora que va esdevenir la tennista número 1 més veterana en l'Era Open. Va estrenar el nou rànquing a Miami i va guanyar el segon títol de l'any superant a Xaràpova, i va guanyar aquest títol per sisena vegada. A continuació va defensar el títol de Charleston davant Janković per tercera ocasió i llavors va superar Xaràpova a Madrid, aconseguint així el títol individual número 50 de la seva carrera. Entremig va disputar el playoff del Grup Mundial de la Fed Cup amb l'equip estatunidenc aconseguint dues victòries individuals. El seu gran rendiment sobre terra batuda va continuar a Roma on es va imposar a Azàrenka sense perdre cap set en tot el torneig. En el Roland Garros va demostrar novament que era la millor tennista del moment i va guanyar el 16è títol Grand Slam individual davant Xaràpova. Amb aquesta victòria va esdevenir la quarta tennista de l'Era Open en guanyar els quatre Grand Slams almenys en dues ocasions després de Navrátilová, Evert i Graf. A continuació va disputar el Wimbledon, on va avançar fàcilment fins a la quarta ronda on va ser sorpresa per Sabine Lisicki, que fou finalista del torneig. A l'estiu va guanyar el torneig de Bastad davant Johanna Larsson, aconseguint així el seu primer títol de categoria International en el quart any de la instauració d'aquesta categoria. Aquest títol també va significar que no havia patit cap derrota sobre terra batuda en tot l'any. A continuació es va imposar en la final de Toronto per sobre de Sorana Cirstea, fou finalista a Cincinnati en ser vençuda per Azàrenka. En el US Open demostrà novament el seu magnífic estat de forma imposant-se en la repetició de la final de l'edició anterior i guanyant així el segon Grand Slam de l'any i 17è de la seva carrera i esdevenint la vencedora del torneig més veterana de l'Era Open. A la tardor només va disputar el torneig de Pequín on es va imposar a Janković. Per acabar l'any va disputar el WTA Championships com a principal favorita i va continuar demostrant el seu gran rendiment. En la fase inicial va superar fàcilment a Radwańska, Petra Kvitová i Kerber, a Janković a semifinals i a Li Na en la final. Aquest va significar el quart Masters de la seva carrera i va representar l'onzè trofeu de l'any. Les 78 victòries i només quatre derrotes li permeteren polvoritzar el rècord de guanys per una tennista en un any superant el 12 milions de dòlars, quan l'anterior marca pertanyia a Azàrenka amb més de 7 milions aconseguits el 2012. Fins al moment, només Novak Đoković havia superat el 12 milions de dòlars durant els anys 2011 i 2012. Acabà l'any com a número 1 del rànquing individual, tercer cop que ho aconseguia i onze anys després de la primera vegada.

2014

Williams (quarta per la dreta) en la presentació del WTA Finals (2014).

2015

Williams celebrant el títol de Roland Garros (2015).

Williams va preparar la temporada participant en la Copa Hopman fent parella amb el seu compatriota John Isner per representar els Estats Units. Malgrat patir la primera derrota en aquest torneig d'exhibició per primera vegada en la seva carrera, Williams i Isner es van classificar per la final després de superar Itàlia, Canadà i Txèquia. Davant Polònia també va perdre contra Agnieszka Radwańska i el partit de dobles mixtos. Seguidament ja va disputar l' Open d'Austràlia i amb pocs problemes es va classificar per la final. Allà va superar la seva rival de molt anys, la russa Maria Xaràpova, aconseguint el dinovè títol de Grand Slam individual i esdevenint la tercera tennista amb més títols de Grand Slam, a només tres de Steffi Graf. A continuació va tornar a disputar una ronda de la Copa Federació amb l'equip estatunidenc i va guanyar l'únic partit individual que va disputar contra Argentina, suficient perquè l'equip es classifiqués pels play-off d'accés al Grup Mundial. Després d'unes setmanes de descans va tornar per participar a Indian Wells, posant fi així a tretze anys de boicot contra aquest torneig des del títol aconseguit l'any 2001. Va avançar fins a les semifinals però a causa d'uns dolors al genoll es va retirar abans de començar el partit contra Simona Halep. A Miami també va avançar fins a les semifinals i tornà a coincidir contra Halep. Després de vèncer la romanesa també s'imposà en la final contra Carla Suárez Navarro amb molta claredat. Va defensar el títol per segona vegada consecutiva guanyant-lo per vuitena vegada en la seva carrera. Per tal de poder ser elegible pels Jocs Olímpics de Rio de Janerio 2016, novament va participar en la Copa Federació contra l'equip italià, on va guanyar els dos partits individuals. Hagué de disputar la mànega definitiva de dobles per tal de superar l'eliminatòria amb Alison Riske com a parella, la primera vegada en tretze anys que disputava un partit de dobles de la Copa Federació que no fos la seva germana Venus, i no aconseguiren superar les especialistes italianes. El primer torneig de l'any sobre terra batuda fou a Madrid, on es classificà per les semifinals però fou superada per Kvitová. A Roma es retirà en tercera ronda a causa d'una lesió al colze. En el Roland Garros va patir força per avançar totes les rondes, ja que la majoria de partits els disputà a tres sets, però novament es classificà per la final. Pel camí aconseguir la 50ena victòria en aquest torneig i va esdevenir la primera tennista en l'Era Open en aconseguir 50 victòries en cada un dels torneigs de Grand Slam. Serena va derrotar Lucie Šafářová en la final aconseguint el tercer títol de la temporada i el 20è Grand Slam individual.

Malgrat l'addició d'una setmana més de torneigs sobre gespa per preparar el Grand Slam de Wimbledon, Williams va decidir no disputar cap torneig de preparació i directament va jugar Wimbledon. Va treure molt profit del descans i es va classificar per la final cedint únicament dos sets pel camí, derrotant la seva germana Venus a quarta ronda, Azàrenka a quarts de final i Xaràpova a semifinals. En la final va superar la debutant en final de Grand Slam Garbiñe Muguruza. Aquest títol li va permetre encadenar els quatre títols de Grand Slam per segona ocasió en la seva carrera (fita coneguda com a Serena Slam 2.0) i la deixava a les portes de completar el Grand Slam pur, els quatre Grand Slams en un any natural, fita que encara no havia aconseguit. Aquest fou el sisè títol de Wimbledon individual que aconseguia alhora que esdevenia la tennista més veterana en guanyar un Grand Slam individual en l'Era Open superant a Martina Navratilova. A continuació va participar en el torneig de Bastad, l'únic torneig de menor del seu calendari, però es va retirar en segona ronda per una lesió al colze. Va tornar per disputar el torneig de Toronto i fou derrotada per la jove Belinda Bencic en semifinals, la segona derrota de l'any. A Cincinnati es va refer aconseguint el cinquè títol de l'any davant Halep. Va començar el US Open amb la intenció de completar el Grand Slam però durant tot el torneig va tenir forces problemes per avançar les successives rondes. A quarts de final va vèncer la seva germana i en semifinals es va enfrontar a Roberta Vinci, que debutava en unes semifinals de Grand Slam i que mai l'havia derrotat. Contra tot pronòstic, la italiana va remuntar el primer set perdut i es va endur la victòria. La derrota fou molt dolorosa psicològicament, i junt als problemes físics que portava arrossegant durant tota la temporada, van provocar que Williams renunciés a la resta de torneigs que quedaven per disputar de la temporada. Igualment va acabar l'any com a clar número 1 del rànquing individual amb cinc títols en cinc finals disputades, tres dels quals Grand Slams, i un total de 53 victòries per només 3 derrotes.

Teòricament recuperada de les lesions, novament havia de començar la temporada disputant la Copa Hopman fent parella amb Jack Sock, però just abans d'iniciar el torneig va renunciar al primer partit per dolors al turmell. Va disputar el segon dia de torneig però també es retirà abans de finalitzar el partit, i ja directament renuncià al tercer dia, en la qual fou substituïda per Vicky Duval. Retornà a la competició per disputar l' Open d'Austràlia per defensar la corona. Va avançar rondes molt sòlidament sense cedir un sol set fins a la final superant Xaràpova i Radwańska pel camí. En la final s'enfrontà a Kerber, que debutava en una final de Grand Slam però que la va derrotar en tres sets sent la primera derrota de Williams ens una final de Grand Slam des de 2011. Descansà durant un mes per tornar a disputar el torneig d' Indian Wells, on avançà fins a la final sense gaires problemes, però novament fou derrotada en una final, aquest cop enfront a la ressorgint Azàrenka, que esdevenia la primera tennista que li guanyava quatre finals a Williams. Per contra, a Miami fou sorpresa per Kuznetsova en quarta ronda. Novament es prengué unes setmanes de descans abans de començar els torneigs sobre terra batuda, sent el primer el de Roma. Amb força superioritat es plantà a la final i derrotà a la seva compatriota Keys per aconseguir el primer títol de l'any i el número 70 individual de la seva carrera. A continuació disputà el Roland Garros i superà totes les rondes amb relativa claredat fins a la final, ja que només cedí un set a quarts de final. Allà s'enfrontà a Muguruza, amb qui ja havia coincidit en la final de Wimbledon 2015. En aquesta ocasió, la tennista espanyola fou molt més agressiva i jugà amb més confiança, actitud que li va permetre guanyar el seu primer títol de Grand Slam.

Començà la seva campanya a Wimbledon sense disputar cap altre torneig sobre gespa i amb dubtes després de perdre la segona final de Grand Slam de l'any. Tanmateix, tornà a demostrar el seu millor nivell sobre aquesta superfície superant totes les rivals i cedint només un sol set pel camí. En la final s'enfrontà a Kerber, que havia derrotat a la seva germana Venus en semifinals, i en aquesta ocasió es venjà amb solvència. El segon títol de l'any també fou el setè a Wimbledon i el 22è Grand Slam de la seva carrera, situant-se en segon lloc en la classificació de més títols individuals de Grand Slams, a només dos de Margaret Court. Si això no fos suficient, va aconseguir el doblet amb Venus guanyant el títol de dobles per sisè cop a Wimbledon, i el 14è Grand Slam conjuntament. Degut a problemes de lesions a l'espatlla va decidir reservar-se per disputar els Jocs Olímpics de Rio de Janeiro, on defensava doblet de medalles d'or. En categoria individual va superar les dues primeres rondes amb facilitat però per sorpresa no pogué derrotar Elina Svitolina en tercera ronda. En dobles no van anar millor els resultats va que amb la seva germana van perdre en el primer partit contra les txeques Lucie Šafářová i Barbora Strýcová, que va trencar la seva imbatibilitat olímpica en dobles, ja que havien guanyat els quinze partits que havien disputat amb tres medalles d'or. Probablement no havia superat els seus problemes a l'espatlla, ja que es va absentar en la resta de torneigs fins l' US Open, és a dir, des de Wimbledon només va jugar tres partits pels Jocs Olímpics. Albirant un nou títol de Grand Slam, Serena va anar superar totes les rondes amb molta superioritat fins als quarts de final. Allà va vèncer Halep cedint un set però en semifinals fou derrotada per Karolína Plíšková, que debutava en unes semifinals de Grand Slam. La pitjor notícia no fou la derrota sinó que Serena continuava tenint problemes físics i la victòria de Kerber en la final li obria les portes a conquerir el número 1 del rànquing. Poques setmanes després va anunciar que donava per acabada la temporada a causa de les lesions i finalment, Kerber va aconseguir destronar Serena del capdamunt del rànquing individual després de 186 setmanes consecutives, casualment el mateix nombre de setmanes amb el qual Steffi Graf tenia el rècord de més setmanes consecutives al número 1. Serena va acabar l'any amb dos títols individuals després de 38 victòries i cinc derrotes, i també un títol de dobles amb vuit victòries i tres derrotes.

Va iniciar la temporada a Auckland per primera vegada a la seva carrera, però va caure en segona ronda davant Madison Brengle. A l' Open d'Austràlia va superar totes les seves rivals per imposar-se en la final a la seva germana per acumular aquest títol per setena vegada, rècord en l'Era Open. Aquest fou el seu 23è títol individual de Grand Slam, superant a Steffi Graf i a un de Margaret Court, al capdavant de la classificació. Destacar el fet que per primera vegada en l'Era Open, dues tennistes de 35 anys o més van disputar una final de Grand Slam. Aquesta victòria li va assegurar el número 1 mundial però va renunciar a tots els torneigs de primavera per una lesió al genoll. A l'abril va informar que estava embarassada de 20 setmanes, és a dir, que va guanyar el títol de l'Open d'Austràlia estant ja embarassada, i també tenia intenció de tornar al circuit a principi de la següent temporada. Alexis Olympia Ohanian Jr. va néixer l'1 de setembre, però per complicacions en el part, Williams va patir una embòlia pulmonar per la qual va haver d'estar sis setmanes postrada al llit. Això va ajornar la seva recuperació i el seu retorn als entrenaments, i va disputar el seu primer partit d'exhibició el 30 de desembre a Abu Dhabi.

Va preferir renunciar als torneigs inicials de la temporada per manca de preparació a causa de la recuperació de la seva maternitat. El primer partit fou en la Fed Cup fent parella amb la seva germana Venus però van cedir enfront de la parella neerlandesa. Els primers partits en el circuit WTA van ser a Indian Wells i Miami, però va caure en tercera i primera ronda davant la seva germana Venus i Naomi Osaka respectivament. Després d'unes setmanes de descans va tornar pel Roland Garros, on va avançar fins a la quarta ronda i es va retirar per una lesió al muscle pectoral. A continuació va disputar Wimbledon, on fou nomenada 25ena cap de sèrie malgrat ocupar el lloc 181 en el rànquing en aquell moment. Va tenir un gran rendiment i es va plantar a la final després de superar totes les rondes i establir la marca de la tennista amb pitjor rànquing que es classificava per unes semifinals de Wimbledon. Malauradament no va poder superar Kerber en la final, repetició de l'edició de 2016. A continuació va disputar el torneig de San Jose, on va patir la pitjor derrota de la seva carrera ja que només va guanyar un sol joc en tot el partit davant Johanna Konta en primera ronda. Posteriorment va declarar que poc abans de començar el partit va descobrir que l'assassí de la seva germana Yetunde havia estat posat en llibertat condicional a principis d'any, i no va poder treure's aquesta idea del cap en tot el partit. A Cincinnati va caure en segona ronda en mans de Kvitová, però en canvi, al US Open va tornar a demostrar la seva categoria classificant-se novament per la final, però en aquesta ocasió va ser superada per Osaka. Malgrat no guanyar cap títol, les dues finals de Grand Slam disputades li van permetre entrar al Top 10 en finalitzar la temporada.

Per segon any consecutiu, va preparar la temporada amb la intenció de disputar només els torneigs més importants amb l'objectiu d'estar el més descansada possible per guanyar un títol de Grand Slam. Va començar la temporada 2019 a l' Open d'Austràlia, en quarta ronda va superar la número 1 del rànquing, Halep, però en quarts de final fou derrotada per Plísková. A continuació va disputar el torneig de Indian Wells però es va retirar en tercera ronda per una infecció vírica. No va tornar al circuit fins al Roland Garros, però també va caure en tercera ronda davant Sofia Kenin. Es va refer a Wimbledon classificant-se per la final, esdevenint la finalista més veterana d'un Grand Slam, però es va proclamar campiona Halep. El següent torneig fou a Canadà, però es va retirar en semifinals a causa d'una lesió davant Bianca Andreescu. Va renunciar a Cincinnati per recuperar-se de la lesió, i en l' US Open va avançar fins a la final. Malauradament, per segona final de Grand Slam consecutiva, va cedir en la final, en aquesta ocasió enfront Andreescu. Aquest fou el darrer partit de la temporada, acabant l'any en la desena posició del rànquing individual.

A l'inici de 2020 va guanyar el primer títol individual sent mare, el torneig d' Auckland, després de superar Jessica Pegula en la final. En dobles va fer parella amb la seva amiga ja retirada Wozniacki, però van cedir en la final. Amb aquest títol, Williams va esdevenir la primera tennista professional que guanyava almenys un títol en quatre dècades diferents. A l' Open d'Austràlia va caure tot just en tercera ronda en mans de Wang Qiang. A causa de l'aturada per la pandèmia per COVID-19, no va tornar a jugar fins l'estiu a Lexington, però va ser derrotada en quarts de final per Shelby Rogers. A continuació va jugar el torneig de Cincinnati, que es va celebrar a Nova York, però va caure en tercera ronda enfront Maria Sakkari. En el US Open va avançar fins semifinals però va ser derrotada per Azàrenka, que van disputar la primera semifinal de Grand Slam entre dues mares. Finalment va disputar el Roland Garros, que s'havia ajornar a l'octubre per la pandèmia, però va renunciar en segona ronda per una lesió al taló. Aquesta fou la primera temporada des de 2006 que no disputava cap final de Grand Slam.

Períodes com a número 1

Períodes com a número 1

Les germanes Williams han mantingut una gran rivalitat des de finals de la dècada del 1990 fins a la dècada del 2020. Els diversos problemes físics en forma de lesions i malalties que han patit en les respectives ha provocat que aquest rivalitat no s'hagi reproduït en més enfrontaments tenint en compte que van ser número 1 del rànquing individual i van dominar una època. Destaca el fet inèdit fins aquell moment que van disputar quatre finals de Grans Slam consecutives entre 2002 i 2003. Venus va dominar els primers enfrontaments bàsicament per la seva superioritat física en ser la germana gran, però ja en igualtat física, Serena va remuntar la diferència. A més, degut als problemes físics que va patir Venus al final de la seva carrera en patir la síndrome de Sjögren, els enfrontaments van ser més esporàdics i amb clara superioritat per Serena. Malgrat la llarga rivalitat i competitivitat, ambdues germanes sempre han mantingut una relació personal molt íntima i han seguit formant parella en partits de dobles amb molt èxit sempre que el seu estat físic els ho ha permès.

S'han enfrontat en un total de 31 ocasions des de 1988, dels quals Serena n'ha guanyat 19 per 12 derrotes. Quinze d'aquest enfrontaments s'han produït en Grans Slams, dels quals nou han estat finals. Serena és superior en totes les superfícies però la diferència és força mínima. Sobre pista dura, el resultat és de 12-9, sobre terra batuda 2-1, en gespa 4-2, i en moqueta 1-0.

Maria Xaràpova i Williams s'han enfrontat 22 vegades de les quals Serena domina amb molta claredat amb 20 victòries. Curiosament, Xaràpova va aconseguir les dues victòries en els tres primers enfrontaments i quan tot just havia superat la majoria d'edat, des de llavors (2004), Williams va guanyar tots els enfrontaments. Evidentment, Williams també domina els enfrontaments en totes les superfícies: 13 a 1 en pista dura, 3 a 1 sobre gespa, i 4 victòries sense derrota en terra batuda.

Viktória Azàrenka i Williams s'han enfrontat 23 vegades (més una renúncia d'Azàrenka) de les quals Serena domina amb molta claredat amb 18 victòries. Williams domina sobre totes les superfícies, de fet, Azàrenka només ha aconseguit superar-la en pista dura. Williams ha aconseguit 4 victòries sobre gespa i 4 més sobre terra batuda, mentre que en pista dura, 11 victòries per 5 derrotes. Les quatre primeres victòries d'Azàrenka es van produir en finals de torneigs, i en la cinquena tot just fou la primera en un torneig de Grand Slam.

WTA Player of the Year (2002, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015)

WTA Doubles Team of the Year (2000 i 2009, amb Venus Williams)

WTA Most Improved Player of the Year (1999)

WTA Newcomer of the Year (1998)

ITF Women's Singles World Champion (2002, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015)

ITF Women's Doubles World Champion (2009, amb Venus Williams)

Laureus World Sportswoman of the Year (2003, 2010, 2016, 2018)

Laureus World Comeback of the Year (2007)

Millor esportista femenina ESPY Award (2003, 2013, 2019)

Millor tennista femenina ESPY Award (2003, 2004, 2009, 2010, 2011, 2013, 2015, 2016)

Esportista femenina de l'any Associated Press (2002, 2009, 2013, 2015)

Tennista novell Tennis Magazine (1998)

Tennista de l'any Tennis Magazine (1999)

Tennista de la dècada Tennis Magazine (2019)

Millor esportista femenina de la dècada Sports Illustrated (2009, 2015)

L'Équipe Champion of Champions (2013, 2015)

TIME Magazine The World's 100 Most Influential People (2010, 2014)

# data[].attributes.attachment_link.title
Serena Williams - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Podeu Aquest article o aquest apartat conté informació obsoleta o li falta informació recent. col·laborar actualitzant-lo o afegint-hi la informació que manca.

# data[].attributes.body
Laia Sanz és una motociclista

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Laia Sanz i Pla-Giribert ( Corbera de Llobregat, 11 de desembre de 1985) és una esportista catalana de renom internacional en les disciplines motociclistes del trial, el raid i l' enduro. Pel que fa al trial, n'ha estat catorze vegades campiona del món i deu vegades campiona d'Europa a l'aire lliure en categoria femenina, a banda de guanyar el Trial de les Nacions en categoria femenina set anys tot integrant l'equip estatal. Ha estat també campiona d'Espanya de trial femení vuit anys i fins i tot una vegada Campiona d'Espanya en categoria masculina (l'any 2000, competint com a Cadet).

D'altra banda, des que l'any 2011 decidí participar en el Ral·li Dakar en motos, n'ha guanyat onze edicions consecutives en categoria femenina (del 2011 al 2021). Al mateix temps, ha guanyat el Campionat del Món d'enduro en categoria femenina sis anys, cinc d'ells consecutius (2012 -la tercera temporada que hi participava-, 2013, 2014, 2015 i 2016). Els seus vint títols mundials (catorze de trial i sis d'enduro), l'acosten al rècord de vint-i-nou campionats mundials de motociclisme que ostenta Toni Bou i superen els quinze de Giacomo Agostini.

La parella sentimental de Laia Sanz és el multi- campió d'Espanya d'enduro i també pilot de raids Jaume Betriu.

A dos anys ja començava a anar en bicicleta i son pare la portava sobre el dipòsit de la seva moto. A quatre anys va començar a conduir d'amagat la Montesa Cota 25 del seu germà Joan, més gran que ella i també afeccionat al trial.

Laia Sanz a La Rioja, durant el Campionat d'Espanya de trial del 2009

Ja el 1992, encoratjada per sa mare, es va apuntar a una prova del Campionat de Catalunya infantil que feien al seu poble, Corbera de Llobregat, acabant-hi vuitena i darrera, però amb ganes de repetir l'experiència. Així, l'any següent va córrer el campionat sencer.

El 1997 va guanyar la seva primera cursa en categories masculines, amb una moto de 80 cc. Aquell mateix any va participar en el seu primer trial femení, contra noies de tot el món. El 1998 es va fer el primer Campionat d'Europa de trial femení (no oficial), i Laia el va guanyar amb només 13 anys, contra rivals molt més grans que ella. Aquell mateix any va disputar el Campionat d'Espanya de trial, essent-hi l'única noia.

El 2000 va ser un dels seus millors anys, guanyant contra pronòstic el Campionat d'Espanya masculí en categoria Cadet, també com a única noia. Segons ha dit ella mateixa, aquest ha estat el títol que més satisfacció li ha causat. Aquell mateix any es varen iniciar oficialment els Campionats Mundial i Europeu femenins, i Laia Sanz va començar ja aleshores la seva ratxa de triomfs, amb el títol de campiona i el de subcampiona en ambdues competicions respectivament.

Des d'aleshores fins a l'actualitat la pilot ha anat guanyant títols mundials i europeus fins a arribar a la xifra de 20 títols que ostenta actualment. També ha seguit participant en competicions masculines, categoria júnior inclosa, aconseguint-hi resultats destacats.

Després d'uns anys competint amb Beta, actualment forma part de l'equip oficial d' Honda Montesa-HRC juntamanent amb Takahisa Fujinami i Toni Bou.

Amb la finalitat de preparar-se a fons pel Ral·li Dakar del 2011, el maig del 2010 va debutar al Campionat del Món d'enduro femení, que s'estrenava justament aquella temporada amb la prestigiosa Valli Bergamasche, prova històrica de l'especialitat. Aquell any es classificà en tercera posició final del campionat.

Finalment, el 15 de gener de 2011 guanyà el seu primer Dakar en motos, en categoria femenina, pilotant una Honda dins l'equip KH-7 de Jordi Arcarons. A banda, aquell mateix any fou Subcampiona del món d'enduro femení.

A finals del 2011 s'anuncià el seu fitxatge per la marca saltenca Gas Gas. Amb aquesta nova moto, el 2012 revalidà la seva victòria al Ral·li Dakar en la categoria femenina -tot repetint la 39a posició final que va obtenir-hi el 2011-, essent, a més a més, l'única dona que aconseguí acabar la cursa en moto. A finals del mes d'octubre, aconseguí el seu primer títol mundial d'enduro femení, al Gran Premi de França.

El 15 de desembre de 2014 fou guardonada amb el premi a la millor esportista catalana de l'any juntament amb Marc Márquez.

A l'edició del 2015 del Ral·li Dakar, Laia Sanz tornà a fer història en classificar-s'hi en novè lloc general final, essent la primera dona a haver arribat mai entre els 10 primers classificats d'aquesta prova. Acabada la prova, en no acabar de posar-se d'acord amb Honda de cara a la temporada d'enduro, acceptà una oferta de KTM que la lliga a aquest equip oficial per als propers tres anys.

El gener del 2020 va resultar ser la millor dona del ral·li Dakar i va fer un 10 de 10, completant la seva desena participació de manera consecutiva en aquesta prova i per tant fent història, ja que és un rècord pels pilots espanyols; tot i així, va quedar en 18a posició, la seva pitjor marca des del 2013.

El global de títols i victòries destacades aconseguits per Laia Sanz fins a la temporada 2021 inclosa és el següent:

Laia Sanz (al davant) amb l'Honda al Rallye Merzouga del 2014

Entre moltes altres aparicions a la televisió:

Aparegué com una de les identitats desconegudes al programa Identity de TVE el dia 7 de desembre de 2007.

Aparegué com un dels personatges famosos, junt amb Marc Coma, al programa La Partida de TV3 el dia 24 d'agost del 2010.

Aparegué com a amfitriona al programa El convidat de TV3 el dia 2 de desembre del 2013.

Filmografia

Obra publicada

# data[].attributes.attachment_link.title
Laia Sanz i Pla-Giribert - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Laia Sanz i Pla-Giribert ( Corbera de Llobregat, 11 de desembre de 1985) és una esportista catalana de renom internacional en les disciplines motociclistes del trial, el raid i l' enduro.

# data[].attributes.attachment_link.title
Marc Márquez i Alentà - Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Marc Márquez i Alentà (Cervera, 17 de febrer de 1993)[1][2] és un pilot de motociclisme català que va guanyar vuit campionats del món entre el 2010 i el 2019 (un de 125cc,[3][4] un de Moto2[5][6] i sis de MotoGP). Els seus vuit títols, sis dels quals a la categoria reina, el converteixen en un dels pilots de motociclisme més reeixits de tots els temps.[7][8][9] Al costat de Mike Hailwood, Phil Read i Valentino Rossi, és un dels únics quatre campions a haver guanyat mai títols mundials en tres categories diferents.[10] El 2013 va esdevenir el primer campió després de Kenny Roberts a guanyar el títol de la categoria reina en la seva primera temporada i el més jove de la història de la categoria, amb 20 anys i 266 dies.[11][12] Márquez ha estat el segon català després d’Àlex Crivillé (el tercer espanyol després de Jorge Lorenzo) a guanyar el títol de la categoria reina i és el pilot espanyol de MotoGP més reeixit fins al moment, amb 61 victòries en Gran Premi només en aquesta categoria.

# data[].attributes.attachment_link.title
Pilotos de MotoGP™ | Perfiles | Estadísticas y resultados

# data[].attributes.attachment_link.description
Sitio web oficial de MotoGP™: aquí encontrarás los perfiles y otra información de los pilotos, así como sus resultados.

# data[].attributes.attachment_link.title
Giving up is *NOT* an option for Marc Marquez 💪

# data[].attributes.body
Marc Marquez és una motociclista

# data[].attributes.attachment_link.title
Simone Biles - Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Simone Biles Owens[1] (nascuda Simone Arianne Biles (Columbus, Ohio, 14 de març de 1997) és una gimnasta artística estatunidenca i l’actual campiona olímpica i mundial tant en la competició general individual com per equips. L’agost de 2019 feu història en ser la primera dona en realitzar un doble-triple.[2] L’octubre de 2019 va superar el rècord de medalles de Vitali Sxerbo en mundials.[3] Amb onze medalles olímpiques, està empatada amb Věra Čáslavská com la segona gimnasta olímpica amb més medalles i és la gimnasta estatunidenca que n’ha guanyat més.[4]

# data[].attributes.body
Simone Biles és una gimnasta

# data[].attributes.attachment_link.title
English to French, Italian, German & Spanish Dictionary - WordReference.com

# data[].attributes.attachment_link.description
Free online dictionaries - Spanish, French, Italian, German and more. Conjugations, audio pronunciations and forums for your questions.

# data[].attributes.attachment_link.description
El Diccionari català-castellà en línia presenta el contingut actualitzat del Diccionari català-castellà publicat en paper el 1987 i reimprès amb revisions en múltiples ocasions. Conté: