# data[].attributes.headline
Кісіль Микита 

# data[].attributes.body
Кісіль Микита

Школа — це не лише уроки й домашні завдання. Це місце, де народжуються дружба, жарти, кумедні ситуації та спогади, які залишаються з нами назавжди. Кожен з нас має свої незабутні моменти, що викликають усмішку навіть через багато років.

Я досі згадую, як кожного разу, коли ми залишались після уроків або під час перерви, один однокласник обов'язково підходив до когось із запитанням: «А в тебе нема цукерки?» І неважливо, яка була пора дня — ранок, обід чи майже вечір — його це ніколи не зупиняло. Ми вже й самі сміялися, коли він знову починав свій «солодкий обхід». Це стало свого роду традицією, і, здається, якщо б він хоч раз не спитав — день був би неповноцінним.

На уроках ми, звісно, мали слухати вчителя, але інколи не могли втриматись від тихих балачок із друзями. Хтось шепоче, хтось записочку передає, а хтось просто показує кумедну міну, аби нас розсмішити. Особливо весело було, коли вчитель несподівано питав: «А ви що там обговорюєте?» І ми, ніби нічого не було, сиділи з найневиннішим виглядом у світі.

А потім настало онлайн-навчання. Спершу було трохи дивно, але з часом і там ми знаходили способи жартувати. Один із найкумедніших моментів — це коли в когось зависала камера в найсмішнішому положенні. Хтось із відкритим ротом, хтось із перекошеним обличчям, а інші встигали зробити скріншоти й кидали в чат. Ці знімки стали мемами нашого класу, і ми сміялися з них ще довго.

Хоч навчання іноді було складним, саме такі моменти робили шкільне життя особливим. Вони об’єднували нас, дарували радість і робили школу чимось більшим, ніж просто місцем для здобуття знань. Це було місце, де ми росли, жартували, помилялися і вчилися не лише на уроках, а й один від одного.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
зі святоом, випускники!

# data[].attributes.headline
Середа Андрій 

# data[].attributes.body
Середа Андрій Під час мого навчання у школі було безліч гарних днів, але один запам’ятався найбільше. Це було десь навесні, коли вже було тепло, і нам дозволяли виходити на задній двір школи.

Одного разу, коли ми вийшли на задній двір, щоб зайнятися спортом та активно відпочити під час перерви, нам впала в око одна яблуня, яка, на жаль, росла по інший бік паркану.

Ми з усіх сил намагалися дістати кілька соковитих яблук, але попри всі старання в нас нічого не виходило.

Та раптом на горизонті з’явився наш "супермен" Саня — звичайний молодий чоловік, який просто проходив повз. Він заліз на дерево та потряс його, щоб ми змогли насолодитися соковитими й стиглими яблуками

# data[].attributes.body
Житник  Кирило  Знаєте, у мене немає якогось одного конкретного шкільного дня, який я запам’ятав найбільше.

Бо всі вони – від першого класу до останнього – залишили у моїй пам’яті тільки теплі й яскраві спогади.

Можна сказати, що шкільні роки – це як ціла доба в моєму житті, де кожна хвилина була особливою.

Я добре пам’ятаю і перші дзвоники, і перші уроки, і навіть ті моменти, коли, здавалось, що домашніх завдань було більше, ніж днів у році.

А вчителі… о, вони – як супергерої, які завжди стояли на сторожі нашого знання і терпіння. Без них ми б точно загубилися десь між математикою і історією.

А найбільше мені подобались шкільні літні табори.

Це була справжня пригода! Вся наша класна команда збиралася і вирушала у подорож, де ми бігали, сміялися і навіть намагалися вивчити нові пісні.

Саме ці поїздки стали для мене мабуть найяскравішими моментами шкільного життя, але все ж усі дні в школі залишилися у пам’яті теплими і незабутніми.

Загалом, кожен шкільний день — це частинка моїх найкращих спогадів)) І, чесно кажучи, хотілося б, щоб таких пригод було більше.

Наприкінці хочу сказати велике дякую всім учителям і школі за все, що вони для нас зробили.

Завдяки їм ми не тільки вчилися, а й росли, знаходили друзів і навчилися цінувати кожен день. Ці спогади – справжній скарб, який я ніколи не забуду.

# data[].attributes.headline
Набокіна Олека

# data[].attributes.body
Набокіна Олекандра  Протягом усіх років у школі було багато різноманітних днів, кожен з яких залишився у пам’яті та ще довго нагадуватиме про шкільні роки.

Шкільний день, який запам’ятався мені найбільше, — це перше вересня 2014 року. У той день я вперше переступила поріг класу, побачила своїх однокласників і свою першу вчительку. Я досі пам’ятаю, як мене вітали батьки та хрещені. Атмосфера того дня назавжди залишилася в моєму серці.

Перше вересня одинадцять років тому стало однією з найважливіших подій у моєму житті. Я дуже вдячна людям, яких зустріла за ці роки. Цей день я завжди згадую з усмішкою та теплими почуттями.

# data[].attributes.headline
Маракіна Анаст

# data[].attributes.body
Маракіна Анастасія  Шкільний день, який я запамʼятала найбільше- це день Святого Валентина. Коли нам дамт по половинці серця, і ми мали знайти свою половинку. Щоразу виходили після уроку на зміну в надії, що ось зараз і знайдеться моя половинка. Як раділи, коли знаходили

# data[].attributes.body
Гармаш Іван  Я досі памʼятаю, як ми стояли на шкільній лінійці, і як після школи я йшов додому — погода була дуже тепла. На жаль, ті дні вже не повернути, але я впевнений, що ніколи їх не забуду. Також не забуду своїх однокласників, разом із якими провчився одинадцять років. І, звісно, не забуду доброти вчителів, які завжди були раді мені допомогти й вірили в мене навіть тоді, коли я сам у собі сумнівався.

# data[].attributes.headline
Тесленко Катер

# data[].attributes.body
Тесленко Катерина  Ми вже майже закінчили одинадцятий клас, але хочу поділитися моментом, який точно залишиться зі мною назавжди.

Це було 23 лютого. Сьомий чи восьмий клас. Ми підготували для хлопців у школі квест — із завданнями, підказками й подарунками в кінці. Усе йшло чудово, поки... не дійшло до нашого кабінету.

Ми завели туди хлопців — там їх чекали смаколики й сюрпризи — і зачинили за ними двері. Але раптом замок заклинило. Ключ просто не повертався. З нами була вчителька, і навіть вона не змогла нічого зробити.

Спочатку ми сміялися, коли хлопці кричали «Випустіть нас!» — думали, жартують. Але потім стало не до сміху. Ключ не працював, двері не відкривались.

У підсумку довелося кликати охоронця. І саме він сказав те легендарне: «Ну що, хлопці, вибивайте». І вони… вибили. Гучно, на всю школу.

У той момент було трохи страшно, але зараз це — одна з найсмішніших і найтепліших історій шкільного життя. Думаю, навіть через багато років ми будемо згадувати її — і сміятися разом.

# data[].attributes.headline
Кравцова Олекс

# data[].attributes.body
Кравцова Олександра  Найбільше за всі роки школи я запам’ятала, мабуть, випускний у четвертому класі. Це був сонячний і яскравий день. Після офіційної частини в школі, де ми танцювали вальс, ми гуляли та їздили на великому партібасі

# data[].attributes.headline
Бондар Володим

# data[].attributes.body
Бондар Володимир  Я пам'ятаю зі школи історію, коли мій однокласник засунув повітряні кульки під футболку і ходив так пів дня.

# data[].attributes.headline
Герасименко Да

# data[].attributes.body
Герасименко Даша  Одне з найяскравіших спогадів зі школи - це як ми з моєю подругою в 4-5 класі самі придумували танці на шкільні свята. Ми вигадували рухи, підбирали музику, репетирували на перервах та  після уроків і щиро раділи, коли нас потім аплодували.

Це було справжнє натхнення - ми відчували себе артистками, творили щось своє, і це об'єднувало нас.

# data[].attributes.headline
Ієвлева Діана<

# data[].attributes.body
Ієвлева Діана  Мені дуже запам’ятався один кумедний випадок із шостого класу. Після участі в якійсь олімпіаді ми з двома однокласниками вирішили прогуляти урок історії. Але саме в той момент, коли ми йшли коридором, нам несподівано трапилася Наталя Анатоліївна. Усі кинулися тікати на інший поверх, а я не встигла.

Я дуже хвилювалася, що вона розповість усе моїй мамі, але, на щастя, мене не викрили на відміну від інших . Ось такий у мене був веселий і трохи хвилюючий досвід.

# data[].attributes.headline
Бардакова Марі

# data[].attributes.body
Бардакова Марія  Шкільний день, який я запам’ятала найбільше:

Серед багатьох моментів, які я пережила в школі, є один, який я запам’ятаю назавжди.

Це сталося в 11 класі, на день народження Наталі Анатоліївни. Ми зібралися в 37-й школі з їстівним букетом і запросили її під приводом: «Я з Анею хочемо поговорити з вами щодо Геловіну». Наталя Анатоліївна нічого не підозрювала — ми все підготували заздалегідь. І коли відчинилися двері, і вона зайшла в клас, в її очах читалося щире здивування, радість і тепло. Ми зустріли її з усмішками, теплими словами та привітаннями, і тоді я побачила, як багато можуть означати щирі жести та турбота.

Цей момент був для мене справжнім виявом нашої вдячності вчителям — людям, які щодня вкладають у нас частинку себе. У той день ми не просто привітали Наталю Анатоліївну — ми показали, що цінуємо її серце, працю і душу, яку вона вкладала в нас усі ці роки.

Цей спогад залишиться зі мною назавжди як символ тепла, вдячності та справжніх емоцій, які здатна подарувати школа.

# data[].attributes.headline
Долуда Аліна

# data[].attributes.body
Долуда Аліна  Найбільше мені запам’яталося, як одного разу ми почали здавати телефони на час уроків. Спільна проблема нас об’єднала. Ми грали в ігри, спілкувалися й стали ближчими один до одного.

Також, можливо, цей момент трохи сумний, але я пригадую, як після 24 лютого 2022 року ми майже не припиняли спілкуватися одне з одним. Запитували, як у кого справи, хвилювалися за кожного, ділилися всім, що відбувається, допомагали.

Недарма кажуть: "Друг пізнається в біді". І я неодноразово в цьому переконалася.

# data[].attributes.headline
Коновалова Анн

# data[].attributes.body
Коновалова Анна  Одного разу, у молодшій школі, ми мали поставити флешмоб. Танцювати його мали в парах. Я не буду називати імен у цій історії — хто зрозуміє, той молодець)

З однокласницею ми сперечалися через одного хлопчика. Я зазвичай соромлюся підходити першою, а ця дівчинка навпаки. Але цей день мені запам’ятався моєю рішучістю.

Нас привели до спортивної зали й сказали вирішити, хто з ким хоче танцювати. Я чекала й сподівалася, що мене запросять, але, побачивши, як подружка збирається йти до цього хлопця, зрозуміла: треба випередити її. Для мене тоді це була гордість що я не засоромилася.

Той наш виступ сподобався всім.

# data[].attributes.body
Строгий  Олександр Найбільше я запам’ятав наші шкільні перерви. Пам’ятаю, як один із хлопців приніс бейсбольний м’яч, і ми випадково влучили ним у лоба вчителю інформатики. Також не можу забути найкращі моменти в шкільній їдальні, коли ми з Данилом трохи прогулювали деякі уроки й дегустували пиріжки Лариси Борисівни.

# data[].attributes.body
Калайтан  Олександр    День, який мені найбільш запам'ятався,- це день , коли я на додаткових заняттях гриз ручку і у мене в роті лопнула ампула