# data[].attributes.headline
Типи і приклади мережевих атак

# data[].attributes.subject
Типи і приклади мережевих атак

# data[].attributes.body
Мережеві атаки поділяють на активні і пасивні.

Активні атаки включають у себе явний вплив на систему, який змінює її стан. Наприклад, це може бути шкідливий програмний код-вірус, впроваджений в виконувану системою програму, спотворення даних на сторінках веб-сайту, блокування мережевого сервісу шляхом "бомбардування" його помилковими запитами. Відмінністю активних атак є те, що після свого завершення вони, як правило, залишають сліди.
Наприклад, змінюється вміст пам'яті, надходять дивні діагностичні повідомлення, додатки починають виконуватися неправильно, уповільнено або взагалі зависають, в характеристиках мережевого трафіку і в інших статистичних даних про роботу системи з'являються незрозумілі сплески активності. Проте ретельно підготована ​​активна атака може пройти непоміченою, якщо фахівці, що відповідають за її безпеку, погано інформовані про можливі наслідки такого роду атак.

Пасивні атаки не порушують нормальну роботу системи: вони пов'язані зі збором інфорції про систему, наприклад, вони можуть прослуховувати внутрішньомережевий трафік або перехоплювати повідомлення, передані по лініям зв'язку. У багатьох випадках пасивні атаки не залишають слідів, тому їх дуже складно виявити, часто вони так і проходять непоміченими.

На практиці рідко зустрічається активна або пасивна атакою «в чистому вигляді». Найчастіше атака включає підготовчий етап - етап збору інформації про цільову систему,  а потім на основі зібраних даних здійснюється активне втручання в її роботу. До корисної для хакера інформації відносяться типи ОС і додатків, IP-адреси, номера портів, імена і паролі користувачів.

# data[].attributes.body
Для атаки типу Man-in-the-Middle хакеру потрібний доступ до пакетів, що передаються по мережі. Такий доступ до всіх пакетів, що передаються від провайдера в будь-яку іншу мережу, може, приміром, отримати співробітник цього провайдера. Для атак цього типу часто використовуються сніффери пакетів, транспортні протоколи та протоколи маршрутизації. Атаки проводяться з метою крадіжки інформації, перехоплення поточної сесії і отримання доступу до приватних мережевих ресурсів, для аналізу трафіку та отримання інформації про мережу та її користувачів, для проведення атак типу DoS, спотворення переданих даних і введення несанкціонованої інформації в мережеві сесії, Ефективно боротися з атаками типу Man-in-the-Middle можна тільки за допомогою криптографії. Якщо хакер перехопить дані зашифрованої сесії, у нього на екрані з'явиться не перехоплене повідомлення, а безглуздий набір символів. Зауважимо, що якщо хакер отримає інформацію про криптографічний сесії (наприклад, ключ сесії), це може зробити можливою атаку Man-in-the-Middle навіть в зашифрованому середовищі.

# data[].attributes.attachment_caption
Простий приклад сніфінгу, у якому всі повідомлення (пакети) між абонентами відстежуються

# data[].attributes.headline
Сніфери пакетів

# data[].attributes.subject
Сніфери пакетів

# data[].attributes.body
Сніффер пакетів являє собою прикладну програму, яка використовує мережеву карту, що працює в режимі promiscuous mode (у цьому режимі всі пакети, отримані по фізичних каналах, мережевий адаптер відправляє додатку для обробки). При цьому сніффер перехоплює усі мережні пакети, які передаються через певний домен.
В даний час сніффери працюють в мережах на цілком законній підставі. Вони використовуються для діагностики несправностей і аналізу графіка. Однак з огляду на те, що деякі мережеві додатки передають дані в текстовому форматі (Telnet, FTP, SMTP, POP3 і т.д.), за допомогою сніффера можна дізнатися корисну, а іноді і конфіденційну інформацію (наприклад, імена користувачів і паролі). Перехоплення імен і паролів створює велику небезпеку, тому що користувачі часто застосовують один і той же логін і пароль для безлічі додатків і систем.

# data[].attributes.attachment_caption
Приклад впровадження шкідливої програми Liberpy

# data[].attributes.headline
Впровадження шкідливих програм

# data[].attributes.subject
Впровадження шкідливих програм

# data[].attributes.body
Численна група активних атак пов'язана з впровадженням в комп'ютери шкідливих програм (malware - скорочення від malicious software). До цього типу програм відносяться троянські та шпигунські програми, руткіти, черв'яки, віруси, спам, логічні бомби і ін. Ці програми можуть проникати на атаковані комп'ютери різними шляхами. Найпростіший з них - "самодоставка", коли користувач самостійно завантажує файли з неперевірених джерел або безтурботно відкриває підозрілий файл, який прийшов до нього як додаток по електронній пошті. Існують і більш складні представники шкідливих програм, що володіють власними механізмами "розмноження": копії таких програм поширюються по комп'ютерній мережі без участі користувачів.
Одним із прикладів шкідливих програм є шпигунські програми (spyware), які таємно (як правило, віддалено) встановлюються зловмисниками на комп'ютери нічого не підозрюючих користувачів, щоб відстежувати і фіксувати всі їхні дії. Зібрана інформація пересилається зловмисникові, який застосовує її в злочинних цілях.

# data[].attributes.body
Фішинг (phishing - спотворене fishing) використовується шахраями, що видають себе за довірених осіб, для "вивудження" персональних даних, наприклад логінів і паролів. Це може досягатися шляхом проведення масових розсилок електронних листів від імені популярних брендів, а також особистих повідомлень всередині різних сервісів. У листі може міститись пряме посилання на сайт, який ззовні не відрізнити від справжнього, або на сайт з перенаправленням.
Також проявами фішингу можуть бути спливаючі вікна, що з'являються на сайтах, яким ми цілком та повністю довіряємо і майже без роздумів можемо довіритись цьому вікну, яке навіть стилістично оформлено під сайт.

# data[].attributes.attachment_caption
Приклад розподіленої атаки відмови доступу

# data[].attributes.headline
Відмова в обслуговуванні

# data[].attributes.subject
Відмова в обслуговуванні

# data[].attributes.body
До числа активних атак відносяться дві вельми поширені
атаки: відмова в обслуговуванні і розподілена атака відмови в обслуговуванні.В першому випадку, система, призначена для виконання запитів легальних користувачів, раптом перестає це робити або робить з великими затримками, що еквівалентно відмові. Відмова в обслуговуванні може трапитися у разі зловмисних дій, коли перевантаження створюється спеціально: на комп'ютер, що піддається атаці, надсилається інтенсивний потік запитів, згенерованих засобами атакуючого комп'ютера. Цей потік «затоплює» атакований комп'ютер, викликаючи в нього перевантаження, і в кінцевому етапі робить його недоступним. Блокування відбувається в результаті вичерпання ресурсів процесора, або операційної системи, або каналу зв'язку (смуги пропускання).

Зловмисник може багаторазово посилити ефект від проведення атаки відмови обслування шляхом крадіжки чужої обчислювальної потужності задля власни потреб. Для цього він отримує контроль над атакованим комп'ютером, завантажує в нього спеціальне шкідливе програмне забезпечення і активує його. Таким чином зловмисник непомітно для власника, "відгалужуючи" частину його обчислювальної потужності, змушуює інший комп'ютер працювати на себе.

# data[].attributes.attachment_caption
Приклад спуфінгу

# data[].attributes.body
При проведенні атак зловмисникові важливо не тільки досягти своєї мети, яка полягає в заподіянні шкоди атакованому об'єкту, але і знищити всі сліди своєї
діяльності. Одним з основних прийомів, використовуваних зловмисниками для "замітання слідів", є підміна вмісту пакетів, або спуфінг (spoofing). Зокрема, для приховування місця знаходження джерела шкідливих пакетів зловмисник змінює значення поля адреси відправника в заголовках пакетів. Оскільки адреса відправника генерується автоматично системним програмним забезпеченням, зловмисник вносить зміни в відповідні програмні модулі так, щоб вони давали йому можливість відправляти  зі свого комп'ютера пакети з будь-якими IP-адресами.
Ще важче визначити адресу джерела розподіленої атаки, так як безпосередніми виконавцями виступають "зомбовані" комп'ютери і саме їх адреси містяться в полі адреси відправника пакетів. І хоча нічого не підозрюючі власники комп'ютерів-виконавців стають учасниками розподіленої атаки проти своєї волі, велика частина відповідальності лягає і на них. Адже саме їх прогалини в забезпеченні безпеки власних систем зробили ​​цю атаку можливою.