# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ibsen Nóra - Nóra rossz döntést hozott.

Az Ibsen által leírt történetben végig követhetjük egy nő szellemi fejlődését. Avagy egy család teljes szétesését. Bár maga az író arra fókuszál hogy milyen jó is hogy Nóra, a történet főszereplője, végre saját lábára áll, felmerül a kérdés. Vajon tényleg jó döntést hozott-e a végén?

Az elején Nórára jellemzők voltak a kisebb hazugságok illetve akár téma terelések is. Az édesség elrejtése illetve jelenlétének tagadása Torvald elől. Vagy mikor Kroksztad bűnére terelte a szót hogy meg tudhassa férje vajon mellé állna-e. Az első láthatóan gyermeteg viselkedés bár Nórát a mű végéig ilyen gyerekesnek látatja az író. Ezek a hazugságai nem feltétlen vontak maguk után súlyosabb büntetéseket. Esetleg Torvald néha megdorgálta feleségét de nem mutatta hogy komolyabban bántaná őt ezek miatt. A második már ravaszabb tette már mutatja a szellemi fejlődését de itt is a körbe puhatolózás, saját tettének titkolása a cél. Amint szembesítve lett azzal hogy tetteinek komolyabb hátulütői is lehetnek nem tudta elfogadni hisz ilyenben sose volt része.

Bár a mű elején hozott döntések nem feltétlen voltak sajátok, csakis mások által ráerőltetett nézetek irányították, még is ezek segítették a család együtt maradását. Mielőtt Kroksztad megfenyegette volna, Nóra minden idejét családjára illetve a háztartásban betöltött szerepének szentelte. Gyermekeivel játszott, férjének kedveskedett. Ezek mind mutatják hogy bár talán nem volt szellemileg felnőve még is képes volt Anyaként és feleségként is funkcionálni. És még is azokon töltötte ki az őt ért sérelmeket, azokat hagyja cserben akik ezt nem érdemelték volna meg.

Tán egyesek nem értenek egyet a véleményemmel, de szerintem Nóra a döntésével cserben hagyta a családját és ellent ment azzal amit ténylegesen el akart érni. Eredeti célja a felnövés, szellemi felfejlődés lett volna. Melynek a felelősség vállalás is szerves része. Viszont ő azzal hogy végül otthagyja családját teljesen figyelmen kívül hagyja a felelősséget amivel a gyermekei iránt tartozik. Ha már férjével fel is bontja kapcsolatát tartozik annyival a gyermekeinek hogy nem hagyja el őket. Ők nem tehetnek semmiről, az Anyuk rossz neveltetése illetve babaként való kezelésében nem vettek részt, sőt nagy eséllyel nem is tudtak róla. Szóval ezért gondolom hogy Nóra rossz döntést hozott. Mert bár ő meg akarta találni az igazi önmagát még is ott hagyott egy darabot az egészéből mikor otthagyta gyermekeit, azzal a gondolattal hogy vajon ők tettek-e valami rosszat.

# data[].attributes.attachment_link.description
Az Ibsen által leírt történetben végig követhetjük egy nő szellemi fejlődését. Avagy egy család teljes szétesését. Bár maga az író arra fókuszál hogy milyen jó is hogy Nóra, a történet főszereplője, végre saját lábára áll, felmerül a kérdés. Vajon tényleg jó döntést hozott-e a végén?

# data[].attributes.attachment_link.description
énróltmpöáTrédaaetd Anyai ágon volt nekem egy dédapám, ki a 10-es 20-as évek környékén született, és a 60 évek vége felé hunyt el. Rákoskeresztúron élt mely akkor még cseppet sem hasonlított a mai 17. kerületre. A rendes polgári állásán kívül elsősorban gengszterkerdéssel foglalkozott, hogy ez pontosan mi volt azt csak páran tudták és ők sem büszkélkedtek vele senkinek.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ez történet még nagyon régen játszódik 1944-ben a második világháborúban.
Amikor decemberben dédipapám testvérét elvitték katonának dédiék nagyon letörtek. A családnak nagy szüksége lett volna rá, de ő nem volt otthon. Egyszer mikor látogatóba mentek hozzá dédiék dédimamán melegkendő volt. Besétáltak a laktanyába és megkeresték dépdipapa tesrvérét. Dédimama egy nagyon furfangos és bátor nő volt. Az a nagy ötlete támadt, hogy ráadja dédipapa testvérére a kendőt és így öregasszonyt csinál belőle. Silerült is a jelmez és sikeresen eljutottak a kapuig, majd ki is mentek. Nagyon nagy szerencséjük volt, mert ha észre veszik őket akkor agyon lettek volna lőve úgy, hogy dédimama 7 hónapos terhes volt. Ebben az időben a faluban telepített ágyú is volt. Dédiéknél voltak elszállásolva német katonák. Akkora már megszült dédi és az egyik katona meg szerette fogni a babát, de dédimama nem merte a kezébe adni, mert félt tőle. A katona még a saját gyerekéről is mutatott képet, de dédi még így is nag...

# data[].attributes.attachment_link.description
Ez történet még nagyon régen játszódik 1944-ben a második világháborúban. Amikor decemberben dédipapám testvérét elvitték katonának dédiék nagyon letörtek. A családnak nagy szüksége lett volna rá, de ő nem volt otthon. Egyszer mikor látogatóba mentek hozzá dédiék dédimamán melegkendő volt. Besétáltak a laktanyába és megkeresték dépdipapa tesrvérét.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Egy szép napos reggelen felkelt egy 20 éves lány akit úgy hívtak hogy Amina. Amina friss jogsival rendelkezett.Budapesten egy forgalmas utcában lakott ahol jelenleg útépítések zajlottak.

Amikor ment az utcán szépen óvatosan mert féltette a kocsiját amit az összegyűjtött pénzéből vett.Mindennap a kocsijával ment az egyetemre,folyamatosan megdudálták és ordibáltak vele hogy miért ilyen lassú és béna.Ő erre nem mondott semmit mert nem tehet róla hogy még nem rutinos sofőr.Egyik nap lezártak egy utcát ahol ment a suliba nagyon nagy dugó volt és feszültség az emberek idegesek voltak hogy elkésnek a munkahelyükről vagy csak simán azért voltak idegesek mert dugó volt manapság az emberek folyton a semmin is idegeskednek és veszekednek egymással pedig nem szabadna egy kis apró dolgon is felkapni a vízet utána nem beszélni napokat a barátoddal vagy kedveseddel.Állt a dugóban már több mint egy órája Aminának szerencséje volt mert nem volt első órája.Teltek a napok és a munkások nem bagóztak üldögéltek és igazából nem csináltak semmit.Az emberek arra idegesek voltak hogy ők pihentek.Aznap rendesen beértem a suliba arról meséltek nekem bent a lányok hogy ő nekik milyen drága táskákra és cipőkre van szükségük és hogy azok az ő szerelmük közben nem volt párjuk természetesen. Én minidg azon szoktam gondolkozni hogy milyen programot találjak ki magamnak és a barátaimmal a hétvégén és hogy aznap legyen valami jó dolog én annak vagyok a híve aki nem tervezget igen életemben egyszer nem kétszer gyűjtögettem a pénzt amikor albérletet akartam magamnak venni a városban és amikor autót vettem magamnak.És akkor is csak azért mert muszáj volt suliba járnom valamivel és valahonnan.

Én nem a jövőn gondolkozom hanem azon hogy mi lesz ma mert ebben a veszélyes utcában teli idegbeteg emberekkel igen sok baleset történhett mert bármikor bárhol megtörténhet a baj.

Autó baleset és még sok minden más megtörténhett manapság ebben a világban.A legjobb szerintem hogyha mindig a mára gondolunk és nem idegeskedünk a semmin és szeretjük a másikat.Nem kell mindenkit szeretni, de nem is kell mindenkit utálni.Nem kell állandóan azon agyalni hogy mi lesz holnap a héten a követekező évben ÉLJ A MÁNAK!

# data[].attributes.attachment_link.description
Egy szép napos reggelen felkelt egy 20 éves lány akit úgy hívtak hogy Amina. Amina friss jogsival rendelkezett.Budapesten egy forgalmas utcában lakott ahol jelenleg útépítések zajlottak.

# data[].attributes.attachment_link.description
Carpe diem- Élj a mának Carpe diem: latin mondás, mely a következmények nélküli életet jelenti. Horatiustól eredeti gondolata "élvezd az időt, minden napnak szakítsd le virágának" tévesen fordított verziója. A mai világban leginkább a YOLO hordoz hasonló jelentést. A korlátok nélkül ugyan szabadok, de ugyanúgy veszélynek lennénk kitéve azoknak köszönhetően akik a szabályok megszűnését az értelem teljes elhajításával azonosítják.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A carpe diem azt jelenti: élj a mának. Erre még azt szokták mondani, hogy „Minden napnak szakísd le virágát".

Néhány ember számára azt jelentheti, hogy „ne foglalkozzunk se a múltunkal se a jövőnkel, csak a pillanatra koncentráljunk" mert ha mindig az adott pillanatra koncentrálunk (és abban mi boldogok vagyunk) akkor életünk minden pillanatában ez állapot uralkodna. Mégis ez csak hiú ábránd. Hiszen ha az ember, a pillanatnak él és esetleg szeszes italt fogyaszt és kábítószer hatása alatt áll, akkor nemhogy csakis csak egy pillanatra kaphatja meg a boldogságot de a későbbiekben nem fog rá emlékezni. És természetesen az alkohol fogyasztása után való másnaposság és rosszúl lét elkerülhetetlen. Éppen ezért én nem értek egyet egyes emberek „carpe diemével". Én sokkal inkább úgy élném meg a mát, hogy a jövőre nézve ne tegyem tönkre magamat.

Az aki csak a mának él és élvezi a pillanatot az könnyen okozhat kellemetlenséget embertársainak is. szerintem a társadalmunkban nagyon fontos az empátia, mert azt várjuk el a többi embertől hogy azt adják amit mi is adtunk. Az az ember aki nem figyel oda, hogy azzal, hogy ő most élvezi a saját kis pillanatát és nem figyel oda, hogy ezzel akár még sérülést okozhat a másiknak, nemcsak, hogy gyerekesnek, de még önzőnek is könyveli el magát. és mivel a következményekre nem gondol ezért később komoly következményei lehetnek: börtön vagy valamilyen más büntetés, estleges emberi kapcsolatok tönkre mehetnek, testi károk.

Néhány ember számára viszont nagyonis jót tenne, ha néha-néha leszakítaná annak a bizonyos napnak a „virágát" és lelkileg felfrissülne kicsit. Az sem jó ha az ember csak a jővőt hajkurássza, vagy netán a múltban ragadt és nem bírja elengedni azokat a sérelmeket amik vele történtek.

Végülis semmi baj nincsen ezzel a közmondással. Ha az ember megállna egy pillanatra és körülnézne, észre venne olyan dolgokat amit rohanva, vagy tervezgetve észre sem venne. Csak be kéne hunynia a szemét és hallgatni akár azt a kövér gerlét amint a villany dróton épp a párját hívja bugyogásra emlékeztető hangjával. De ha nem is a madarakat hallgatja az ember csak leül egy percre élvezheti az adott pillanatot, mert csak a problémákat kell kirázni. Nekem ezt jelenti hogy carpe diem.

# data[].attributes.attachment_link.description
A carpe diem azt jelenti: élj a mának. Erre még azt szokták mondani, hogy „Minden napnak szakísd le virágát". Néhány ember számára azt jelentheti, hogy „ne foglalkozzunk se a múltunkal se a jövőnkel, csak a pillanatra koncentráljunk" mert ha mindig az adott pillanatra koncentrálunk (és abban mi boldogok vagyunk) akkor életünk minden pillanatában ez állapot uralkodna.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A nagymamám szüleinek megismerkedéséről írom a történetem. A dédnagymamám Balog Róza az imaházban találkozott dédnagypapámmal Czégény Sándorral, kivel 1940 februárjában össze is házasodtak Sarkadkeresztúron (Békés-megyében).

II. világháború háborús helyzete erősödik, véget ér a „furcsa háború" időszaka. Lezárják a Szuezi-csatornát, Párizst megszállják a német csapatok (Franciaország 2 részre szakad). Ekkor csatlakozott Magyarország a Háromhatalmi Szerződéshez, mellyel állást foglaltunk Hitler oldalán. A második zsidótörvény bevezetése (lényege: zsidónak számít, az, akinek legalább egy szülője zsidó származású) után Németország és Olaszország képviselői meghozták a második bécsi döntést, tehát visszacsatolták Észak-Erdély területeit.

Foglalkozásuk: Dédnagypapám egy ideig dolgozott Pesten aztán Sarkadkeresztúron kőműves, a tanácsháza építő brigádjának tagja lett, közben falubeliek házának építésében/javításában vett részt. Dédnagymamám nem dolgozott, háztartásbeli volt, megismerkedésük előtt a beteg nagymamáját ápolta, kinek folyamatos gondoskodására volt szüksége, később miután gyermekeik megszülettek rájuk vigyázott, bár néha segített a földművelésben.

A Megismerkedés: Az imaházban ismerkedtek meg. Dédpapám református vallású, de unokatestvére - kivel együtt dolgoztak kőművesként - elvitte őt egy baptista imaházba ahová a dédnagymamám és a családja járt. Később összebarátkoztak és egymásba szerettek. A dédpapám baptistává keresztelkedett, amit a családja nem bánt, nyitottak voltak a többi vallásra. 1940 február 10.-én összeházasodtak először a tanácsházán volt egy szertartás utána a templomi, mialatt az egész tájat ellepte a hó.
Számomra ez a feladat azért tetszett hiszen, többet megtudhattam a nagymamámról és a családjáról. A mamám nem tudod olyan történetet mely mások számára is izgalmas vagy érdekes lenne, hiszen egy kis faluban nőt fel. Nekem ez a történet azért tetszik és azért választottam, mert nagy szerepe van a szerelemnek/szeretetnek, és nem olyan történet mely a családunk egy nehezebb idejéről, vagy egy családtagom valamely rossz élményéről szól, hanem egy boldog időszak, amely nem valaminek a vége, hanem valaminek a kezdete. https://gallery.hungaricana.hu/hu/SzerencsKepeslap/81540/embed/

Forrás: Hungaricana

# data[].attributes.attachment_link.description
A nagymamám szüleinek megismerkedéséről írom a történetem. A dédnagymamám Balog Róza az imaházban találkozott dédnagypapámmal Czégény Sándorral, kivel 1940 februárjában össze is házasodtak Sarkadkeresztúron (Békés-megyében). II. világháború háborús helyzete erősödik, véget ér a „furcsa háború" időszaka. Lezárják a Szuezi-csatornát, Párizst megszállják a német csapatok (Franciaország 2 részre szakad).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Én sajnos egyik nagypapámat sem ismertem személyesen. Anyukám édesapja már jóval azelőtt meghalt, mielőtt én születtem. 55 évesen szívinfarktusban halt meg, anyukám 14 éves korában. Az ő életéről szüleim elbeszélése alapján néhány érdekes dolgot tudok.
Eredeti neve: Korpogyenko Alexander volt. A Jugoszláv Szocialista Köztársaság területén született, a Vajdaságban, Szenttamási nevű faluban, amit szerbül Srbobran-nak hívnak.Nagypapám nagyon szerette a lovakat és állattenyésztőként dolgozott. Édesanyja magyar, édesapja orosz származású volt. Amikor nagypapám elérte a 16. évét, idősebbnek, 18 évesnek mondta magát, hogy elmehessen katonának, és harcolhasson felnőtt bátyja mellett a II. világháborúban. Mihály nevű bátyja a harcokban elesett és hosszú ideig nagypapámat is hősi halottként tartották nyilván a régi Jugoszláviában. Ő a II. világháború után Magyarországra költözött, itt ismerte meg nagymamámat, összeházasodtak, majd később megszületett anyukám.
Magyarországon a re...

# data[].attributes.attachment_link.description
Én sajnos egyik nagypapámat sem ismertem személyesen. Anyukám édesapja már jóval azelőtt meghalt, mielőtt én születtem. 55 évesen szívinfarktusban halt meg, anyukám 14 éves korában. Az ő életéről szüleim elbeszélése alapján néhány érdekes dolgot tudok. Eredeti neve: Korpogyenko Alexander volt.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Az én történetem

Sziasztok most a nagypapámról fogok írni egy háborús történetet, amiben elmesélem, hogy a második világháborúban hogyan került frontról a Donyeci szénbányába. Papámat Májerszky Jenőnek hívták. 1919-ben született Miskolcon, 2016 karácsonyán hunyt el. A papám mindig is egy erős, magabiztos férfi volt. Ez az életében is megnyilvánult, mert amit át élt a háború időszakán az nem emberi. Miskolcon kereskedő tanonc ként dolgozott egy ruha szalonban, ahol a kirakatokat ő rendezte be. Később grafikus ként reklámtáblákat rajzolt. Majd ifjú korában elment katonának, és besorolták Budapesten a Ludovika akadémiára, ahol gépkocsi oktató volt. Mivel katona volt,ezért kivitték a Német frontra harcolni az Oroszok ellen.Oroszok túl erőben voltak, ezért a Németek a fronton gödröket ástak, és a gödrökbe a Magyaroknak kellet beleállni, közöttük a papám is ott volt. A kezükben egy úgy nevezett páncél öklöt fogtak, amiben egyetlen egy töltény volt amit eltudtak lőni a tankok felé. Ha nem t...

Sziasztok!

Ez egy új bejegyzés lesz, egy latin közmondással kapcsolatban. A közmondás, így szól: Sub pondere crescit palma a pontos latin fordítás: Súly alatt növekszik a pálma. Tehát a magyar változat teljesen hasonlít az eredetihez: Teher alatt nő a pálma. Úgy gondolom, ezt a közmondást elég sokan szokták használni a köznyelvben.
A közmondás jelentése: például ha egy tanuló diákot veszünk aki nap mint nap feladatott kap az iskolában, és közben a világ megpróbáltatásin kell átesnie. Ezt mind a diáknak kell megoldania, mert így tud egészségesen fejlődni, és később az életben feltudja majd használni amit a cselekedetteiből tanult. Mert csak az iskola után jön a való élet, amikor már dolgozni kell. A főnök elvárásait be kell tartani, határidőre kell minden hová oda érni.
De ha a szülők még a utcára sem engedik ki a gyereküket, mert féltik mindentől, és egy burokban tartják, később amikor a gyerekükből felnőtt ember lesz, ez az ő kárára fog menni. Nem tudja majd megoldani a prob...

Sziasztok!
Ez egy újabb bejegyzés lesz. Az elmúlt hetekben magyar órákon a mítoszokról és a teremtésről beszélgettünk. A témával kapcsolatban kaptunk kérdéseket, és egy fogalmazást kell írni róla. Vágjunk is bele!

Igaz-e,hogy a mitológiai történetek légből kapott ostobaságok? A mitológia olyan történetek amelyben bizonyos kultúrák hisznek. Ezekben a történetekben természet feletti személyék, események szerepelnek. Ennek célja hogy az emberiség természetére, keletkezésére magyarázatot adjon.
A mitológiai történetek emberek találták ki és írták le. Ezek a történetek nem igazságon alapulnak. De ha jobban megvizsgáljuk őket és belenézünk akkor észrevesszük, hogy az életből hozz fel példákat. Ezekből sokat tanulhatunk. Nagyon durva következményei vannak a istenek rossz cselekedeteinek. Ami később a halálukhoz is vezethet. Az én véleményem a mitológiai történetekről, hogy légből kapott ostobaságok. Mert a történetek olyan természet feletti dolgokkal vannak felruházva ami számomra sok. A t...

Sziasztok Rebeka vagyok!

Ez egy olyan blog lesz , amit magyar órán fogok használni. Olyan témákkal kapcsolatban kell majd írnom amit a tanárnő ad fel. A blog címén is látható, hogy a magyarral fogok foglalkozni. Na de térjünk a lényegre, a blogom háttere azért lett egy tengerparti kép, mert nagyon szeretem a kék színt. De annál jobban utazni az országban, és azon kívül is. Eddig kétszer volt szerencsém tenger közelbe utazni. Mind a két nyaralásnak minden pillanatát élveztem fürödtünk, búvárkodtunk és városban nagyon sok éttermet kipróbáltuk. Rólam azt kell tudni, hogy nagyon szeretek enni és új ételeket kipróbálni. A nyaralás során sikerült is ezt megvalósítani. Azóta sok új kedvenc ételem van. Remélem az életem során sok szép helyre eljuthatok, és megismerhet az országok kultúráját,városát.

# data[].attributes.attachment_link.description
Az én történetem Sziasztok most a nagypapámról fogok írni egy háborús történetet, amiben elmesélem, hogy a második világháborúban hogyan került frontról a Donyeci szénbányába. Papámat Májerszky Jenőnek hívták. 1919-ben született Miskolcon, 2016 karácsonyán hunyt el. A papám mindig is egy erős, magabiztos férfi volt.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nagybátyám 1932 szeptember 22-én született egy Szolnok megyei kis faluban. Innen jött csepelre a szüleivel és a testvéreivel.
Általános iskola után a Jedlik Ányos gimnáziumba ment tovább tanulni. Amikor befejezte, pannonhalmán tanult, mert az anyukája azt szerette volna, hogy pap legyen. A papi szemináriumból az utolsó évben kivált. Hazajövetele után az irodalmi életben helyezkedett el, újságirást tanult, verseket írt. 1957-ben börtönbe zárták az 1956-ban megjelent cikkei miatt. Ezeket az újságokat sokáig őrizte a dédnagymamám, de aztán elégette. 1958 körül szabadult ki, ekkor már volt egy 2 éves kislánya. Elhelyezkedni nem tudott, hasonló szellemű barátai réven jutott különféle munkákhoz.Házassága megromlott, elváltak. Úgy tünt, erősen csúszik le a lejtőn. De nem. Családi, baráti segítséggel talpra állt. Hosszabb idő után ismét megnősült, itt is lány a született. Feleségével aki tanárnő volt otthon dolgoztak: napos csibéket neveltek, kis fenyőket hajtattak és nepművészeti tányérokat festettek. Anyagilag soha nem nélkülöztek a családjával.
Mindig úgy érezte, hogy az élet mindenért kárpótolta. 2007 január 22-én rákban elhunyt.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nagybátyám 1932 szeptember 22-én született egy Szolnok megyei kis faluban. Innen jött csepelre a szüleivel és a testvéreivel. Általános iskola után a Jedlik Ányos gimnáziumba ment tovább tanulni. Amikor befejezte, pannonhalmán tanult, mert az anyukája azt szerette volna, hogy pap legyen. A papi szemináriumból az utolsó évben kivált.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ez a történet Rímer Jánosról a dédapámról és az édesapájáról Rímer Jánosról szól. A megtörtént esemény 1944 december elején volt Ráckevén. Hitler, Mussolini, Teleki Pál... Mindenkinek ismerősek ezek a nevek, ők a II. világháború alakjai. A II. világháború 1939. szeptember. 1-től 1945 szeptember 2.-áig tartott. Ez a háború a történelem legnagyobb és legpusztítóbb háborúja volt.

# data[].attributes.attachment_link.description
Minden kolbász zsíros, de nem minden zsír kolbászos.

# data[].attributes.attachment_link.description
Janus Pannonius és Balassi Bálint a reneszánsz időszakában éltek. Janus az 1400-as évekbe, Balassi pedig 80 évvel később az 1500-as években. Mindketten elismert magyar származású költők voltak. Janus 1434-ben született. Gazdag, nemesi családból származott. Tinédzser éveit Itáliában töltötte, ahol látta, hogy a reneszánsz életstílus jellemezte az országot. Itt tett szert nagy műveltségére.